Постанова
Іменем України

12 лютого 2020 року                                                                                                       
м. Київ
 
справа № 740/4893/18
провадження № 51-5249км19  
 
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
 
головуючого                                           ОСОБА_1 ,
суддів                                                        ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання          ОСОБА_4 ,
 
прокурора                                               ОСОБА_5 ,
 
захисника                                                ОСОБА_6 ,
 
засудженого                                           ОСОБА_7 ,

 
 
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційні скарги захисника  ОСОБА_6 та засудженого ОСОБА_7 на вирок Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 19 квітня                        2019 року та ухвалу Чернігівського апеляційного суду від 09 вересня 2019 року у кримінальному провадженні за обвинуваченням
 
ОСОБА_7 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України,  жителя АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого, останній раз — 03 грудня 2009 року Апеляційним судом Чернігівської області за ч. 1 ст. 121 Кримінального кодексу України (далі — КК) - до покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років,
у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 263, ч. 4 ст. 296 КК.
 
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами
першої та апеляційної інстанцій обставини
 
За вироком Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 19 квітня                        2019 рокуОСОБА_7 визнано винуватим і засуджено до покарання у виді позбавлення волі за ч. 1 ст. 263 КК на строк 3 роки 6 місяців, за ч. 4 ст. 296 КК – на строк 4 роки. 
 
На підставі ст. 70 КК остаточне покарання ОСОБА_7 визначено за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, а саме у виді позбавлення волі на строк 4 роки.
 
Зараховано у строк покарання ОСОБА_7 строк попереднього ув`язнення.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави витрати на залучення експертів у розмірі 5 720 грн.
 
Знято арешт, накладений за ухвалою слідчого судді Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 13 серпня 2018 року на належне ОСОБА_7 майно.  
 
Вирішено питання щодо речових доказів.
 
Згідно з вироком ОСОБА_7 10 серпня 2018 близько 22:00, перебуваючи біля перехрестя вулиць Березанської та Петровського в м. Ніжині Чернігівської області, використовуючи дріб`язковий привід для конфлікту, з метою демонстрації зневаги до загальноприйнятих норм поведінки, грубо порушуючи громадський порядок з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю, виразився нецензурною лайкою на адресу потерпілого ОСОБА_8 , погрожуючи йому фізичною розправою, та з метою заподіяння йому тілесних ушкоджень за допомогою вогнепальної зброї – пістолета марки «Zoraki MOD.914-S», безпричинно зробив із нього два постріли, внаслідок чого одна куля влучила в обличчя в районі скулової кістки біля лівого ока, таким чином завдавши шкоди здоров`ю потерпілого у вигляді поверхневої рани лівої скулової кістки.
 
Крім того, у час, в місці та у спосіб, які не встановлено досудовим слідством,  ОСОБА_7 з метою власного використання придбав вогнепальну зброю – самозарядний гладкоствольний пістолет, який умисно без передбаченого законом дозволу зберігав. 11 серпня 2018 року під час обшуку у автомобілі, який використовував  ОСОБА_7 , було виявлено та вилучено зазначений пістолет, що згідно з висновком експерта є вогнепальною зброєю – самозарядним гладкоствольним пістолетом, виготовленим шляхом переробки саморобним способом сигнального (стартового) пістолета марки «Zoraki MOD.914-S», калібру 9 мм, турецького  виробництва.
 
Чернігівський апеляційний суд ухвалою від 09 вересня 2019 року апеляційні скарги засудженого ОСОБА_7 та прокурора ОСОБА_9 на вирок Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 19 квітня 2019 року щодо ОСОБА_7 відхилив, а вирок місцевого суду залишив без зміни.
 
Вимоги та узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу
 
У касаційній скарзі та доповненнях до неї засуджений ОСОБА_7 просить скасувати вирок Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 19 квітня 2019 року та ухвалу Чернігівського апеляційного суду від 09 вересня 2019 року у зв`язку з істотним порушенням кримінального процесуального закону, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та закрити кримінальне провадження стосовно нього на підставі п. 2 ст. 284Кримінального процесуального кодексу України (далі — КПК),  вказує, що під час ухвалюючи рішення суди не дотрималися положень ст. 370 КПК.
 
Зазначає, що судами першої та апеляційної інстанцій дано неправильну правову оцінку обставинам кримінального правопорушення та в його діях відсутній склад кримінальних правопорушень передбачених статтями 263 та 296 КК.
 
Стверджує, що суд апеляційної інстанції не дотримався положень ст. 419 КПК у частині неповного відображення його доводів апеляційної скарги. А також, цей суд  не звернув уваги на те, що заяву про відвід судді місцевого суду, який розглядав кримінальне провадження, розглянута слідчим суддею цього суду, який брав участь у вказаному кримінальному провадженні під час досудового слідства.      
 
Захисник ОСОБА_6 у касаційній скарзі просить скасувати судові рішення щодо ОСОБА_7 у зв`язку з істотним порушенням кримінального процесуального закону, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність тазакрити кримінальне провадження стосовно ОСОБА_7 на підставі п. 2 ст. 284 КПК. На його думку, суди ухвалюючи рішення у вказаному кримінальному провадженні, не дотрималися положень ст. 370 КПК. 
 
Захисник стверджує про закон України про кримінальну відповідальність застосовано неправильно, оскільки в діях засудженого ОСОБА_7 відсутній склад злочинів, передбаченихч. 1 ст. 263, ч. 4 ст. 296 КК.
 
До суду касаційної інстанції надійшли заперечення прокурора Ніжинської місцевої прокуратури Чернігівської області ОСОБА_9 на касаційні скарги засудженого і  захисника, в яких він стверджує про те, що рішення у справі суди першої та апеляційної інстанцій прийняли з дотриманням КПК, а доводи у касаційних скаргах є необґрунтованими.  
 
Позиції учасників судового провадження
 
Засуджений ОСОБА_7 підтримав свою касаційну скаргу і доповнення до неї та касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 , просив їх задовольнити. 
 
Захисник ОСОБА_6 у судовому засіданні підтримав свою касаційну скаргу та касаційну скаргу підзахисного, просив їх задовольнити. Звернув увагу Суду на те, що суд попередніх інстанцій дали неналежну оцінку обставинам справи, не враховали того, що конфлікт з потерпілим виник у відповідь на агресивні дії потерпілого та прагненням захиститися від можливого нападу.
 
Крім цього, звернув увагу на те, що заяву про відвід судді місцевого суду, який розглядав кримінальне провадження, розглянув слідчий суддя цього суду, який брав участь у вказаному кримінальному провадженні під час досудового слідства.      
 
Прокурор ОСОБА_5 в судовому засіданні не підтримала касаційних скарг засудженого та захисника, просила рішення судів першої та апеляційної інстанцій залишити без зміни, а касаційні скарги – без задоволення. Зазначила, що судові рішення у справі відповідають вимогам статей 370, 374, 419 КПК. 
 
Потерпілий ОСОБА_8 , якого було належним чином повідомлено про час і місце касаційного розгляду, у судове засідання не з`явився, клопотань про  його особисту участь у розгляді справи до суду касаційної інстанції не подавав.
 
Мотиви Суду 
 
Заслухавши доповідь судді, доводи засудженого та його захисника, думку прокурора та перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що касаційні скарги засудженого ОСОБА_7 та захисника ОСОБА_6 не підлягають задоволенню на таких підставах. 
 
За частиною 2 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.
 
Згідно з вимогами п. 1 ч. 1 ст. 438 КПК підставою для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону. Істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення  (ч. 1 ст. 412 КПК).
 
Зі змісту ст. 370 КПК, якою визначено вимоги стосовно законності, обґрунтованості та вмотивованості судового рішення, убачається, що законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом; обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу; вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
 
Статтею 94 КПК передбачено, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.
 
Згідно з положеннями ст. 91 КПК у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, в тому числі, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини кримінального правопорушення), винуватість обвинуваченого у його вчиненні, форма вини, мотив і мета його вчинення.
 
Відповідно до положень кримінального процесуального закону кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, встановленими цим Кодексом.
 
Як убачається з матеріалів кримінального провадження, суд першої інстанції  забезпечив сторонам, в тому числі засудженому та стороні захисту, усі можливості для реалізації прав у судовому засіданні в межах кримінального процесуального закону.
 
Так, суд, перевіривши зібрані під час досудового розслідування та надані стороною обвинувачення докази, на підставі яких ОСОБА_7 було пред`явлено обвинувачення, та доводи обвинуваченого й захисту, детально проаналізував їх і дав належну оцінку кожному з них та їх сукупності у взаємозв`язку. 
 
Під час перевірки матеріалів кримінального провадження  касаційний суд установив, що висновок про доведеність винуватості ОСОБА_7  у хуліганстві, тобто грубому порушенні громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю, вчиненому із застосуванням вогнепальної зброї (ч. 4 ст. 296 КК), і придбанні та зберіганні  вогнепальної зброї без передбаченого законом дозволу (ч. 1 ст. 263 КК) за обставин, викладених у вироку, місцевий суд обґрунтував наявними в матеріалах справи доказами та зробив його на підставі об`єктивного з`ясування всіх обставин, які підтверджено доказами, дослідженими та перевіреними під час судового розгляду з  додержанням ст. 23 КПК й оціненими відповідно до ст. 94 вказаного Кодексу. 
Зокрема, такого висновку місцевий суд дійшов на підставі показань потерпілого ОСОБА_8 який пояснив, що 10 серпня 2018 року він разом  із співмешканкою ОСОБА_10 , її неповнолітнім сином та її однокласником перебували на перехресті вулиць Березанської та Петровського в м. Ніжин. В цей час до них під`їхав автомобіль, за кермом якого знаходився ОСОБА_7 , який вийшов з автомобіля з битою в руках і почав кричати, що приб`є його за те, що він не вивіз сміття. ОСОБА_10 почала його захищати, вставши попереду нього. Коли він побачив у руках ОСОБА_7 биту, то злякався і нападати на нього ніхто не збирався. Битою ОСОБА_7 його не бив, а вистрелив з пістолету на відстані близько 5-6 метрів; свідка ОСОБА_10 яка зазначила, що 10 серпня 2018 року вона разом з її неповнолітнім сином, ОСОБА_8 та її однокласникомперебували на перехресті вулиць Березанської та Петровського в м. Ніжин, на автомобілі до них під`їхав ОСОБА_7 , який вийшов з битою в руках. Вона перегородила йому дорогу і ОСОБА_7 не міг дістати до ОСОБА_8 битою. ОСОБА_7 дістав із кишені пістолет та вистрелив у ОСОБА_8 , а потім сів в автомобіль і поїхав. Зауважила, що потерпілий ОСОБА_8 опору обвинуваченому не чинив, а агресію у даному випадку проявляв ОСОБА_7 . 
З даних протоколу огляду місця події від 10 серпня 2018 року, згідно якого проведено огляд на перехресті вулиць Петровського – Березанська в м. Ніжин Чернігівської області та виявлено на асфальті стріляні гільзи; висновку експерта обласного бюро судово-медичної експертизи №197, згідно якого у потерпілого ОСОБА_8 виявлено тілесні ушкодження у вигляді поверхневої рани обличчя в проекції лівої виличної кістки і могли утворитися внаслідок дії травмуючого предмета, схожого на гумову кулю; протоколу проведення слідчого експерименту від 11 серпня 2018 року, згідно якого на перехресті вулиць Березанська та Петровського в м.Ніжині Чернігівської області за участю неповнолітнього свідка ОСОБА_11 , його законного представника ОСОБА_12 у присутності понятих ОСОБА_13 , ОСОБА_14 були відтворені обставини кримінального правопорушення, вчиненого ОСОБА_7 ; протоколу пред`явлення особи за фотознімками від 28 вересня 2018 року, згідно якого свідок ОСОБА_15 вказав на ОСОБА_7 як на чоловіка, який 10 серпня 2018 року здійснив  постріл з пістолету в потерпілого ОСОБА_8 ; протоколу пред`явлення особи за фотознімками від 11 серпня 2018 року, згідно якого потерпілий ОСОБА_8 вказав на чоловіка, який здійснив у нього два постріли з предмету, схожого на пістолет.  
 
Щодо обставин незаконного придбання та зберігання  вогнепальної зброї без передбаченого законом дозволу, підтверджується протоколом обшуку від 11 серпня 2018 року, в ході якого в автомобілі яким користувався ОСОБА_7 марки «ГАЗ 31029» вилучено пристрій, схожий на пістолет, 15 набоїв та дерев`яну биту.
 
Також винуватість ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень підтверджується із даних, що містяться у протоколі про результати проведення негласної слідчої (розшукової) дії від 26 вересня 2018 року, згідно якого під час перебування в камері ІТТ ОСОБА_7 розмірковує над варіантами уникнення від кримінальної відповідальності, зазначаючи як головний, щоб потерпілий змінив показання, а в іншому випадку він – не впевнений і має намір зазначати постріл як самозахист, а спосіб придбання пістолета - він його не купив, а знайшов. 
 
Допитаний у судовому засіданні ОСОБА_7 , не визнав своєї винуватості у інкримінованих кримінальних правопорушеннях та зазначив, що  хуліганських дій він не вчиняв, а у нього був побутовий особистий конфлікт з потерпілим. Демонстрував дерев`яну биту та здійснив два постріли з пістолета він з метою самозахисту від нетверезих хуліганів. Пістолет йому залишив на зберігання знайомий чоловік, якого він не може назвати, за три дні до події. Про те, що пістолет є вогнепальною зброєю, він не знав, інакше після пострілів викинув би його і не зберігав би у автомобілі до вилучення його працівниками поліції.
 
Заслуговують на увагу висновки місцевого суду про те, що невизнання ОСОБА_7 своєї винуватості у скоєнні кримінальних правопорушень є спосіб захисту та намаганням уникнути кримінальної відповідальності, а  його доводи  про відсутність у нього умислу на вчинення злочинів не ґрунтуються на матеріалах провадження, є безпідставними і спростовуються дослідженими доказами, в тому числі результатами проведення негласної слідчої (розшукової) дії від 26 вересня 2018 року, згідно з якими ОСОБА_7 розмірковує над варіантами уникнення кримінальної відповідальності та вказуючи про спосіб,  придбання пістолета , зазначає, що він не купив його, а знайшов.
 
Твердження засудженого і захисника про те, що суд не взяв до уваги, що конфлікт із потерпілим виник у відповідь на агресивні дії потерпілого та прагненням ОСОБА_7 захиститися від можливого нападу, є надуманими, виходячи з такого.
 
Згідно з пунктами 2, 3 ст. 36 КК кожна особа має право на необхідну оборону незалежно від можливості уникнути  суспільно небезпечного посягання або звернутися за допомогою до інших осіб чи органів влади. Перевищенням меж необхідної оборони визнається умисне заподіяння тому, хто посягає, тяжкої шкоди, яка явно не відповідає небезпечності посягання або обстановці захисту.
 
З матеріалів кримінального провадження не встановлено, що потерпілий вчинив протизаконне насильство або дії які за своїм характером створювали б у засудженого право на необхідну оборону.
 
Висновки суду, що сукупність наведених у вироку доказів, яким суд дав правильну оцінку, переконливо свідчать про доведеність винуватості ОСОБА_7  у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263 та ч. 4 ст. 296 КК є обґрунтованими, а отже, вважати, що неправильно застосовано закон України про кримінальну відповідальність, немає підстав.  
 
Суд апеляційної інстанції в межах, установлених ст. 404 КПК, і у порядку, визначеному ст. 405 цього Кодексу, переглянув кримінальне провадження, належним чином перевірив викладені в апеляційній скарзі доводи, визнав їх необґрунтованими, навівши належні й докладні мотиви своїх висновків, зокрема  допитавши свідків, дав оцінку фактичним обставинам справи, висновкам суду першої інстанції та іншим обставинам, на які посилався засуджений та його захисник, і дійшов обґрунтованого висновку про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263 та ч. 4 ст. 296 КК.
 
Обґрунтованими є висновки апеляційного суду про те, що саме ОСОБА_7 фактично був ініціатором конфлікту з ОСОБА_8 , оскільки, перебуваючи у громадському місці, вичікуючи у автомобілі потерпілого та використовуючи не значний привід, порушив громадський порядок, використав наявний у нього пістолет, здійснивши декілька пострілів, внаслідок чого потерпілий отримав тілесні ушкодження.
 
Таким чином, висновок суду про вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 296 КК є обґрунтованим, оскільки, домінуючим мотивом його дій було бажання використовуючи незначний привід перебуваючи в громадському місці, в присутності сторонніх осіб принизити гідність потерпілого, продемонструвати свою зверхність та зневагу, що є проявом хуліганства. 
 
Доводи засудженого і захисника про відсутність складу злочину передбаченого ст. 263 КК у зв`язку з відсутністю спеціального закону, який би регулював порядок поводження зі зброєю, не є обґрунтованими.
 
За відсутності закону який би визначав порядок поводження зі зброєю, таке поводження не є правомірним. Тому притягнення до кримінальної відповідальності за ст. 263 КК не призведе до погіршення правового становища осіб, котрі не мали жодного дозволу на зброю (ні встановленого законом у вузькому розумінні, ні передбаченого підзаконним нормативно-правовим актом), порівняно із ситуацією, якби такий дозвіл вимагався джерелом права вищого рівня – законом.
 
Застосування бланкетної норми ст.  263  КК у взаємозв`язку з правилами, викладеними у Інструкції та Положенні, не суперечить вимогам ст. 7 Конвенції, п.  22 ч. 1 ст.  92 Конституції України щодо застосування кримінальної відповідальності, зокрема вирішення питання про злочинність діяння, лише на підставі закону.
 
Норми Інструкції та Положення, оприлюднених в установленому законом порядку, чітко визначають умови, за яких придбання, зберігання, носіння та інші дії щодо зброї санкціонуються державою і таким чином набувають правомірного характеру. 
 
Враховуючи положення ч. 1 ст.  263 КК особа має можливість з достатньою точністю наперед передбачити, що за відсутності дозволу наведені дії становитимуть злочин і спричинять передбачені цим Кодексом правові наслідки.
 
З огляду на викладене зміст диспозиції ст. 263 КК узгоджується з такими критеріями якості закону, як доступність і передбачуваність.

Вказаний висновок зробила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 288/1158/16-к.
  
Також не заслуговують на увагу доводи засудженого та захисника про те, що заява про відвід судді місцевого суду, який розглядав кримінальне провадження, розглянуто слідчим суддею цього суду, який брав участь у вказаному кримінальному провадженні під час досудового слідства.
 
Питання про відвід судді вирішується у порядку визначеному положеннями ст. 81 КПК, яка передбачає, що у разі заявлення відводу слідчому судді або судді, який здійснює судове провадження одноособово, його розглядає інший суддя цього суду, визначений у порядку, встановленому ч. 3 ст. 35 КПК. У свою чергу, ч. 3 зазначеної статті передбачено, що визначення судді для конкретного судового провадження здійснюється автоматичною системою документообігу за принципом вірогідності. Із матеріалів кримінального провадження вбачається, що визначення судді для розгляду заяви захисника ОСОБА_6 від 30 жовтня 2018 року про відвід судді Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області ОСОБА_16 проведено із дотриманням положень ст. 35 КПК, подальший розгляд вказаної заяви здійснено відповідно до вимог ст. 81 КПК, за наслідками якого постановлено ухвалу.
 
Проте, розгляд заяви про відвід судді суддею, який під час досудового розслідування брав участь у кримінальному провадженні як слідчий суддя,  не можна визнати повторною участю судді у кримінальному провадженні, оскільки суддя, який розглядає заяву про відвід, перевіряє наявність підстав визначених статтями 75, 76 КПК, що виключають можливість повторної участі судді під час розгляду кримінального провадження, і є судовим провадженням з розгляду заяви про відвід за суб`єктивними та об`єктивними критеріями і не стосується обставин кримінального правопорушення або процесуальних дій у межах кримінального провадження..    
 
Таким чином, підстав для заборони участі цього судді у розгляді заяви про відвід не встановлено, а отже, порушень ч. 1 ст. 76 КПК не вбачається.                      
 
Призначаючи ОСОБА_7 покарання, суд дотримався вимог статей 50, 65 КК, оскільки покарання відповідає характеру й тяжкості вчиненого злочину, є справедливим, а також необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження вчинення ним нових злочинів.
 
Суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про неможливість виправлення ОСОБА_7 без реального відбування ним призначеного покарання у виді позбавлення волі. 
 
Апеляційний суд, переглядаючи справу в апеляційному порядку, врахував усі обставини, які за законом мають правове значення, обґрунтовано залишив вирок місцевого суду без змін, зазначивши в ухвалі підстави ухвалення такого рішення. 
 
Суд апеляційної інстанції відповідно до вимог ст. 419 КПК, перевірив викладені в апеляційній скарзі доводи засудженого та обґрунтовано визнав їх безпідставними із зазначенням відповідних мотивів прийнятого рішення. Колегія суддів вважає, що ухвала апеляційного суду відповідає вимогам цього Кодексу, та погоджується з наведеними у ній висновками про законність й обґрунтованість вироку суду першої інстанції.
 
Істотних порушень кримінального процесуального закону, вичерпний перелік яких міститься в ч. 2 ст. 412 КПК та які би були безумовною підставою для скасування судових рішень та неправильного застосування закону про кримінальну відповідальність суди першої та апеляційної інстанцій під час розгляду кримінального провадження щодо ОСОБА_7 не допустили, а тому підстав, передбачених ст. 438 КПК, для скасування чи зміни оскаржуваних судових рішень немає.
 
Врахувавши наведене, суд касаційної інстанції дійшов висновку, що касаційні скарги засудженого та його захисника слід залишити без задоволення.
 
Керуючись статтями 369, 376, 433, 434, 436, 438, 441, 442 КПК,  Верховний Суд 
 
ухвалив:
 
Вирок Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 19 квітня                        2019 року та ухвалу Чернігівського апеляційного суду від 09 вересня 2019 року щодо ОСОБА_7  залишити без зміни, а касаційні скарги  засудженого ОСОБА_7 та захисника ОСОБА_6  – без задоволення.
 
Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.
 
Судді:

ОСОБА_1                                          ОСОБА_2                                   ОСОБА_3