Справа № 464/2725/19                                Головуючий у 1 інстанції: Горбань О.Ю. 
Провадження № 22-ц/811/3764/19                        Доповідач в 2-й інстанції: Мельничук О. Я. 
Категорія: 3

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

28 січня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі: 
головуючого судді Мельничук О.Я., 
суддів: Ванівського О.М., Шеремети Н.О.
при секретарі Матяш С.І.
з участю позивача ОСОБА_1 , представника позивача ОСОБА_2 , представника відповідача ОСОБА_3 , представника третьої особи ОСОБА_4 - ОСОБА_5 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 на рішення Сихівського районного суду міста Львова від 07 жовтня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Обслуговуюючого кооперативу «Кооперативний автогараж легкових автомобілів «Автобусник», третя особа - ОСОБА_4 про визнання незаконним та скасування рішення правління обслуговуючого кооперативу «Кооперативний автогараж легкових автомобілів «Автобусник» від 02.02.2013 року,-

В С Т А Н О В И Л А:

В травні 2019 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про визнання незаконним та скасування рішення правління обслуговуючого кооперативу «Кооперативний автогараж легкових автомобілів «Автобусник» від 02.02.2013 року.
Обґрунтовує позов тим, що колишній голова правління кооперативу ОСОБА_4 звернувся із заявою до правління кооперативу від 22.01.2013 року про виділення йому вільного гаражного боксу АДРЕСА_1 та прийняття в члени кооперативу.
02.02.2013 року правління кооперативу в особі голови ОСОБА_4 та двох членів ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , розглянувши вищевказану заяву, прийняло рішення про передачу голові правління гаражного боксу АДРЕСА_1 . В подальшому на цей гаражний бокс ОСОБА_8 оформив право власності.
Зазначає, що питання про прийняття ОСОБА_8 в члени кооперативу правлінням не розглядалось, рішення з цього питання Загальними зборами членів кооперативу не приймалось. Всупереч Статуту кооперативу та Закону України «Про кооперацію» ОСОБА_8 став власником гаражного боксу НОМЕР_2.
На даний час власником вищевказаного гаражного боксу є син померлого ОСОБА_8 - ОСОБА_4 , який є третьою особою по справі.
Позивач зазначає, що про прийняття оскаржуваного рішення в частині виділення ОСОБА_8 гаражного боксу, він як член кооперативу дізнався лише в липні 2017 року, до цього часу він не володів інформацією про наявність такого, а тому не мав можливості звернутись до суду за захистом порушених прав та законних інтересів.
Вважає, що правління кооперативу не наділено правом розпоряджатись майном кооперативу - гаражним боксом, прийняте рішення правління є незаконне і прийняте всупереч Статуту, оскільки такі питання вирішуються лише загальними зборами.
Просить визнати незаконним та скасувати рішення правління від 02.02.2013 року, оскільки цим рішенням порушено його право на участь в господарській діяльності кооперативу, порушено його право як члена кооперативу на отримання спірного гаражного боксу у володіння, користування чи розпорядження.
Рішенням Сихівського районного суду міста Львова від 07 жовтня 2019 року в задоволенні позову  ОСОБА_1 до Обслуговуюючого кооперативу «Кооперативний автогараж легкових автомобілів «Автобусник», третя особа: ОСОБА_4 про визнання незаконним та скасування рішення - відмовлено.
Рішення суду оскаржив ОСОБА_1 . Вважає рішення суду незаконним, оскільки судом не було взято до уваги обставини, які мають значення для справи. Стверджує, що рішенням правління обслуговуючого кооперативу «Кооперативний автогараж легкових автомобілів «Автобусник» від 02.02.2013 року порушує його права, як члена кооперативу, майно якого вибуло з власності у незаконний спосіб та зменшило активи кооперативу. Зазначає, що померлий ОСОБА_8 , якому спірним рішенням було виділено автогаражний бокс не був членом кооперативу і не сплачував пайових внесків. Зазначає, що оспорюване рішення правління обслуговуючого кооперативу «Кооперативний автогараж легкових автомобілів «Автобусник» від 02.02.2013 року прийняте в супереч вимогам Статуту кооперативу та Закону України «Про кооперацію».
ОСОБА_1 просить скасувати рішення Сихівського районного суду міста Львова від 07 жовтня 2019 року та ухвалити нове рішення, яким його позовні вимоги задоволити повністю, а також стягнути з відповідача судові витрати.

        Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга  ОСОБА_1 до задоволення не підлягає із наступних підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
На підставі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в Постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції таким вимогам відповідає.
Судом встановлено, що у статуті Кооперативного автогаражу легкових автомобілів «Автобусник»частки членів у статутному капіталі не визначено.
Також встановлено, що позивач є членом кооперативного автогаражу легкових автомобілів, йому належить гаражний бокс №92. Гаражний бокс НОМЕР_2 на час звернення позивача до суду належить третій особі ОСОБА_4 , що стверджується копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Право власності ОСОБА_4 на гаражний бокс оформлено на підставі договору дарування від 27.11.2015 року.
З копії заяви від 22.01.2013 року вбачається, що ОСОБА_8 просить виділити йому вільний гаражний бокс НОМЕР_2 з подальшою можливістю оформлення права власності на нього. Одночасно просить прийняти його в члени кооперативу. У власності ОСОБА_8 є автомобіль "ВАЗ 21013", державний номер НОМЕР_1 .
Згідно, оспорюваного позивачем рішенням правління від 02 лютого 2013 року, вирішено: 
1. Затвердити звіт голови правління кооперативу.
2. Розробити та впровадити механізми щодо погашення заборгованостей перед кооперативом власниками гаражних боксів. 
3. Враховуючи багаторічні позитивні результати роботи на посаді голови правління кооперативу, за сумлінність, старанність, добросовісність, оперативне вирішення поточних питань роботи кооперативу; наведення порядку на території; врегулювання процедури контролю заїзду та виїзду транспорту та його перебування на території кооперативу, відстоювання інтересів кооперативу в органах влади та інших державних і комунальних підприємствах, задовольнити прохання п. ОСОБА_8 та виділити йому гаражний бокс НОМЕР_2 у користування з подальшим правом оформлення права власності з виплатою суми в розмірі 12 000 грн. первинного внеску.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову  ОСОБА_1 , суд виходив з тих обставин, що останнім не доведено, що оспорюване ним рішення правління обслуговуючого кооперативу «Кооперативний автогараж легкових автомобілів «Автобусник» від 02.02.2013 року не порушує його права та інтереси.
З такими висновками колегія суддів погоджується з наступних обставин.
Частиною 1 статті 4 ЦПК України врегульовано що кожен має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до ст. 85 ЦК України непідприємницькими товариствами є товариства, які не мають на меті одержання прибутку для його наступного розподілу між учасниками. Особливості правового статусу окремих видів непідприємницьких товариств встановлюється законом.
Правовідносини сторін внормовані Законом України «Про кооперацію», згідно із статтею 2 якого обслуговуючий кооператив - це кооператив, який створюється шляхом об`єднання фізичних та/або юридичних осіб для надання послуг, переважно членам кооперативу, а також іншим особам з метою здійснення їх господарської діяльності.
Відповідно до завдань та характеру діяльності кооперативи поділяються на такі типи: виробничі, обслуговуючі та споживчі. За напрямами діяльності кооперативи можуть бути житлово-будівельними, садово-городніми, гаражними, торговельно-закупівельними, транспортними, освітніми, туристичними, медичними тощо.
Кооператив є юридичною особою, має самостійний баланс,розрахунковий та інші рахунки в установах банків, печатку із своїм найменуванням.
Відповідно до Статуту колективного автогаражу легкових автомобілів «Автобусник» метою його утворення є забезпечення власників автомобілів індивідуальними гаражами для стоянки і зберігання автомобілів, які належать їм на правах особистої власності і зареєстровані в ДАЇ УВС, а також подальша експлуатація гаражів.
Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно з ч.1 ст.80 ЦПК достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
2. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути:
1) визнання права;
2) визнання правочину недійсним;
3) припинення дії, яка порушує право;
4) відновлення становища, яке існувало до порушення;
5) примусове виконання обов`язку в натурі;
6) зміна правовідношення;
7) припинення правовідношення;
8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди;
9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди;
10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.
Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Слід зазначити, що будь-якого рішення, яке б стосувалося прав, свобод чи законних інтересів самого позивача, правління кооперативу 02.02.2013 року не приймало, станом на 22.01.2013 року гаражний бокс НОМЕР_2 був вільним, позивач цим гаражем не користувався. При цьому, попереднім володільцем гаражного боксу НОМЕР_2 був ОСОБА_9 , а не позивач.
Оскільки ні в суді першої інстанції, ні в суді апеляційної інстанції позивачем та його представником не доведено, а судом не здобуто жодних доказів в підтвердження того, що оспорюваним рішенням правління обслуговуючого кооперативу «Кооперативний автогараж легкових автомобілів «Автобусник» від 02.02.2013 року порушилися, невизнавалися або оспорювалися права, свободи чи інтереси позивача, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, відмовивши останньому в задоволенні позову.
Згідно норм ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З урахуванням вищенаведеного, колегія суддів вважає, що розглядаючи спір районний суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Доводи апеляційної скарги  ОСОБА_1 жодним чином висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення Сихівського районного суду міста Львова від 07 жовтня 2019 рокузалишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, ст.ст. 375, 381, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, 

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 - залишити без задоволення. 
Рішення Сихівського районного суду міста Львова від 07 жовтня 2019 року- залишити без змін. 

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.
Повний текст постанови складено 13 лютого 2020 року.

               Головуючий:                                        О.Я. Мельничук

               Судді:                                                        О.М. Ванівський

                                                                       Н.О. Шеремета