ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116, (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"17" лютого 2020 р.           Справа№ 910/5782/19
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Мальченко А.О.
суддів:            Дикунської С.Я. 
          Пономаренка  Є.Ю. 

при секретарі судового засідання Найченко А.М.,
розглянувши матеріали апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «НГ ТРЕЙДІНГ»
на рішення Господарського суду міста Києва від 04.10.2019
у справі №910/5782/19 (суддя Підченко Ю.О.)
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «НГ ТРЕЙДІНГ»
до: 1. Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію Публічного акціонерного товариства «Діамантбанк» Тімоніна Олександра Олексійовича; 
     2. Публічного акціонерного товариства «Діамантбанк»,
треті особи, які не заявляють самостійні вимоги на предмет спору, на стороні позивача: 
1. Фонд гарантування вкладів фізичних осіб; 
2. Національний банк України
про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії

за участю представників учасників справи згідно протоколу судового засідання,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «НГ ТРЕЙДІНГ» (далі -ТОВ «НГ ТРЕЙДІНГ», позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд) на тимчасову адміністрацію Публічного акціонерного товариства «Діамантбанк» Старцевої Тетяни Володимирівни, в особі правонаступника Уповноваженої особи Фонду на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Діамантбанк» Тімоніна Олександра Олексійовича (далі - Уповноважена особа Фонду, відповідач-1) та Публічного акціонерного товариства «Діамантбанк» (далі - ПАТ «Діамантбанк», Банк, відповідач-2)  про:
1. Визнання протиправною бездіяльності ПАТ «Діамантбанк» щодо непроведення платіжних доручень:
- платіжного доручення № 25 від 21.04. 2017 про перерахування коштів у сумі 4 460 000,00 грн ТОВ «НГ ТРЕЙДІНГ» з рахунку № НОМЕР_1 , відкритого у ПАТ «Діамантбанк» на підставі Договору банківського рахунку № 17-02-05-000027 від 04.01.2017. Призначення платежу - податок на прибуток за 1 кв-л 2017 р;
- платіжного доручення № 22 від 21.04.2017 про перерахування коштів у сумі 5 000 000,00 грн ТОВ «НГ ТРЕЙДІНГ» з рахунку № НОМЕР_1 , відкритого у ПАТ «Діамантбанк» на підставі Договору банківського рахунку № 17-02-05-000027 від 04.01.2017. Призначення платежу - податок на прибуток за 1 кв-л 2017 р-;
- платіжного доручення № 26 від 21.04.2017 про перерахування коштів у сумі 5 000 000,00 грн ТОВ «НГ ТРЕЙДІНГ» з рахунку № НОМЕР_1 , відкритого у ПАТ «Діамантбанк» на підставі Договору банківського рахунку № 17-02-05-000027 від 04.01.2017. Призначення платежу - податок на прибуток за 1 кв-л 2017 р-;
- платіжного доручення №  27 від 21.04.2017 про перерахування коштів у сумі 5 000 000,00 грн ТОВ «НГ ТРЕЙДІНГ» з рахунку № НОМЕР_1 , відкритого у ПАТ «Діамантбанк» на підставі Договору банківського рахунку № 17-02-05-000027 від 04.01.2017. Призначення платежу - податок на прибуток за 1 кв-л 2017 р-;
- платіжного доручення №21 від 21.04.2017 про перерахування коштів у сумі 5 000 000,00 грн ТОВ «НГ ТРЕЙДІНГ» з рахунку № НОМЕР_1 , відкритого у ПАТ «Діамантбанк» на підставі Договору банківського рахунку № 17-02-05- 000027 від 04.01.2017. Призначення платежу - поповнення рахунку ПДВ.
2. Визнання незаконними дій Уповноваженої особи Фонду на тимчасову адміністрацію ПАТ «Діамантбанк» Старцевої Тетяни Володимирівни в особі правонаступника Уповноваженої особи Фонду на ліквідацію ПАТ «Діамантбанк» Тімоніна Олександра Олексійовича у вигляді включення до ліквідаційної маси ПАТ «Діамантбанк» кредиторських вимог у сумі 24 460 000,00 грн у вигляді включення до переліку (реєстру) вимог кредиторів, що затверджені рішенням виконавчої дирекції Державної організації (установи, закладу) Фонду від 11.09.2017 №4077.
3. Зобов`язання Уповноваженої особи Фонду на тимчасову адміністрацію ПАТ «Діамантбанк» Старцеву Тетяну Володимирівну в особі правонаступника Уповноваженої особи Фонду на ліквідацію ПАТ «Діамантбанк» Тімоніна Олександра Олексійовича виключити з ліквідаційної маси ПАТ «Діамантбанк» грошові кошти TOB «НГ ТРЕЙДІНГ» у сумі 24  460 000,00 грн, що включені до переліку (реєстру) вимог кредиторів, який затверджений рішенням виконавчої дирекції Державної організації (установи, закладу) Фонду від 11.09. 2017 №4077.
4. Повернення протиправно включених грошових коштів TOB «НГ ТРЕЙДІНГ» у сумі 24 460 000,00 грн з ліквідаційної маси ПАТ «Діамантбанк», які затверджені рішенням виконавчої дирекції Державної організації (установи, закладу) Фонду від 11.09.2017 №4077.
Рішенням Господарського суду міста Києва від 04.10.2019 у справі №910/5782/19 у задоволенні позову відмовлено повністю.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд виходив з того, що у спорах пов`язаних з виконанням банком, у якому введена тимчасова адміністрація чи розпочата процедура його ліквідації, своїх зобов`язань перед його кредиторами, норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (далі також - Закон) є спеціальними, а даний Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у цих правовідносинах; позивачем не надано належних, допустимих та достовірних доказів на підтвердження того факту, що станом на момент розгляду справи спірні грошові кошти включені до ліквідаційної маси ПАТ «Діамантбанк», а відтак, позивачем не доведено обставину, з якою він пов`язує факт порушення його прав з боку відповідача-1 та відповідача-2; з огляду на те, що позивачем не доведено факту порушення прав, за захистом яких він звернувся до суду, вимоги позивача є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.
Не погодившись із вищезазначеним рішенням, ТОВ «НГ ТРЕЙДІНГ» звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та постановити нове, яким позовні вимоги задовольнити повністю.
Апеляційну скаргу мотивовано тим, що рішення суду першої інстанції прийняте з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, у зв`язку з чим висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи. 
Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, апелянт вказував на те, що ПАТ «Діамантбанк» грубо порушило норми Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» та умови Договору банківського рахунку 17-02-05-000027 від 04.01.2017, не перерахувавши своєчасно і в повному обсязі грошові кошти відповідно до зазначених платіжних доручень на розрахунковий рахунок УДКСУ у Печерському районі ГУ ДКСУ у м.  Києві, чим порушило право позивача на своєчасне перерахування грошових коштів до Державного бюджету України у вигляді податків;  Уповноважена особа Фонду Старцева Т.В., всупереч вимогам п. 3 ч. 2 ст. 37 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (в редакції, що діяла на час введення Уповноваженої особи Фонду), яка мала законне право закінчити технологічний цикл проведення операції щодо перерахування платежу (грошових коштів ТОВ «НГ ТРЕЙДІНГ») до Державного бюджету України - не провела відповідні платежі; спірні грошові кошти позивача на підставі Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» та Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» (в редакції, чинній на час формування ліквідаційної маси Банку) автоматично були включені до ліквідаційної маси ПАТ «Діамантбанк». 
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 11.11.2019 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ТОВ «НГ ТРЕЙДІНГ» на рішення Господарського суду міста Києва від 04.10.2019 у справі №910/5782/19, призначено до розгляду на 23.12.2019, встановлено учасникам справи строк для подання відзивів на апеляційну скаргу.
20.11.2019 через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду від третьої особи-1 надійшли письмові пояснення на апеляційну скаргу, в яких остання просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.
Заперечуючи проти задоволення апеляційної скарги, третя особа-1 вказувала на те, що позивач є кредитором банку, а після запровадження у банку тимчасової адміністрації (з метою виведення цього банку з ринку) та переходу до процедури ліквідації банку, задоволення вимог кредиторів відбувається в особливому, передбаченому спеціальним Законом порядку з дотриманням принципів черговості, передбаченої статтею 52 цього Закону, та виходячи з того, що найвищий пріоритет мають зобов`язання банку за вкладами фізичних осіб, гарантованими Фондом; позивачем не доведено, що спірні грошові кошти є включеними до ліквідаційної маси ПАТ «Діамантбанк» та не доведено факту порушення прав, за захистом яких позивач звернувся до суду, а тому відмова суду у задоволенні позовних вимог є правомірною.
Відповідач-1 також скористався правом, наданим статтею 263 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), надав відзив на апеляційну скаргу, в якому просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва - без змін.
Заперечуючи проти задоволення апеляційної скарги, відповідач-1 наголошував на тому, що випадки обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, можуть бути передбачені в спеціальному законі, яким у даному випадку є Закон України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», що регулює процедуру виведення неплатоспроможних банків з ринку та ліквідацію банків; виходячи з аналізу положень вказаного Закону, позивач є кредитором Банку, на якого поширюються обмеження, встановлені п. 1 ч. 5 ст. 36 Закону, а тому позовні вимоги не можуть бути задоволені під час запровадження в Банку тимчасової адміністрації; позивачем подано до Банку заяву про включення вимог кредитора до реєстру акцептованих вимог від 04.07.2017 № 217/РК на загальну суму 24  464  504,54  грн та за результатами розгляду вищевказаної заяви Банком було акцептовано вимоги ТОВ «НГ ТРЕЙДІНГ» у вказаній сумі, тобто позивач реалізував своє право вимоги до ПАТ «Діамантбанк», як кредитор, в порядку передбаченому спеціальним Законом; задоволення позовних вимог призведе до порушення черговості задоволення вимог кредиторів Банку, що прямо суперечить положенням вказаного Закону, який є спеціальним до даних правовідносин; грошові кошти ТОВ «НГ ТРЕЙДІНГ» за Договором банківського рахунку у відповідності до положень Закону не підлягають включенню та не включені до складу ліквідаційної маси ПАТ «Діамантбанк», оскільки вони не є активом, а є зобов`язаннями банку, у зв`язку з чим відсутні незаконні дії та/або бездіяльність з боку Уповноваженої особи Фонду.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 23.12.2019 розгляд апеляційної скарги відкладено на 17.02.2020.
14.02.2020 через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду від позивача надійшла заява про розгляд справи без участі його представника.
У судове засідання 17.02.2020 позивач, відповідач-1, третя особа-1 та третя особа-2 не з`явились, своїх уповноважених представників не направили, про місце, день та час розгляду даної справи були повідомлені належним чином.
Згідно з ч.ч. 1, 3  ст. 202    ГПК України    неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час та місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника у разі повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки.
Відповідно до ч.  12 ст. 270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає її розгляду.
Обговоривши питання щодо можливості розгляду апеляційної скарги за відсутності представників позивача, відповідача-1 та третіх осіб, враховуючи повторну неявку вказаних осіб у судове засідання, а також з огляду на подану апелянтом заяву про розгляд справи без участі його представника, судова колегія, порадившись на місці, ухвалила здійснити розгляд скарги за їх відсутності. 
У судовому засіданні представник відповідача-2 проти доводів апеляційної скарги заперечив, вважає рішення законним та обґрунтованим, у зв`язку з чим просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги та залишити оскаржуване рішення без змін.
17.02.2020 у судовому засіданні колегією суддів було оголошено вступну та резолютивну частини постанови господарського суду апеляційної інстанції.
Колегія суддів, обговоривши доводи апеляційної скарги, вислухавши пояснення представника відповідача-2, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування господарським судом при прийнятті оскаржуваного рішення норм матеріального та процесуального права, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено місцевим господарським судом, 04.01.2017 між ПАТ «Діамантбанк» (у тексті договору - Банк) та ТОВ «НГ ТРЕЙДІНГ» (у тексті договору - Клієнт) було укладено Договір банківського рахунку № 17-01-05-000027 (далі - договір), за умовами п. 1.1. якого Банк зобов`язується відкрити клієнту поточний рахунок № НОМЕР_1 на підставі документів, визначених сукупністю нормативно-правових актів України, в тому числі Національного банку України; приймати і зараховувати на поточний рахунок грошові кошти, що надходять клієнту, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з поточного рахунка та проведення інших операцій за поточним рахунком, передбачених чинним законодавством України, за умови, що клієнт погоджується з тарифами банку, чинними на момент надання зазначених послуг.
На підставі рішення Правління Національного банку України від 24.04.2017 №264-рш/БТ «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Діамантбанк» до категорії неплатоспроможних» виконавчою дирекцією Фонду прийнято рішення № 1684 від 24.04.2017 «Про запровадження тимчасової адміністрації в ПАТ «Діамантбанк» та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку». 
Згідно з даним рішенням розпочато процедуру виведення ПАТ «Діамантбанк» з ринку шляхом запровадження в ньому тимчасової адміністрації строком на один місяць з 17 год. 00 хв. 24.04.2017 до 23.05.2017 включно; призначено Уповноважену особу Фонду та делеговано всі повноваження тимчасового адміністратора ПАТ «Діамантбанк», визначені статтями 37-39 Закону України «Про систему гарантування «вкладів фізичних осіб», начальнику відділу моніторингу операцій проблемних банків департаменту дистанційного та інспекційного моніторингу діяльності банків Старцевій Тетяні Володимирівні строком на один місяць з 17 год. 00 хв. 24.04.2017 до 23.05.2017 включно. 
Рішенням Виконавчої дирекції Фонду від 23.05.2017 №2075 продовжено строк тимчасової адміністрації у ПАТ «Діамантбанк» з 24.05.2017 до 23.06.2017; продовжено строк повноважень Уповноваженої особи Фонду на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «Діамантбанк» Старцевої Т.В. з 24.05.2017 до 23.06.2017 включно.
Відповідно до рішення Правління Національного банку України від 22.06.2017 № 394-рш «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Діамантбанк» виконавчою дирекцією Фонду прийнято рішення №2663 від 23.06.2017 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «Діамантбанк» та делегування повноважень ліквідатора банку». 
Згідно з вказаним рішенням розпочато процедуру ліквідації ПАТ «Діамантбанк» з 24.06.2017 до 23.06.2019 включно, призначено Уповноважену особу Фонду та делеговано всі повноваження ліквідатора ПАТ «Діамантбанк» Тімоніну Олександру Олексійовичу строком на два роки з 24.06.2017 до 23.06.2019 включно.
В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що під час користування власним банківським рахунком відповідно до умов вищезазначеного договору банківського рахунку, ТОВ «НГ ТРЕЙДІНГ» здійснило операцію з переведення депозитних коштів згідно договору банківського вкладу №17-06-000003.002 від 06.01.2017 на поточний рахунок № НОМЕР_1 у розмірі 326  157,60  грн та 24 050 000,00 грн, у зв`язку із чим 21.04.2017 позивачем було сформовано наступні платіжні доручення:
- платіжне доручення № 25 від 21.04.2017 (дебет рах. № НОМЕР_2 , кредит рах. № НОМЕР_3 ) на суму 4 460 000,00 грн; призначення платежу - податок на прибуток за 1 кв-л 2017 р.;
- платіжне доручення № 22 від 21.04.2017 (дебет рах. № НОМЕР_2 , кредит рах. № НОМЕР_3 ) на суму 5 000 000,00 грн; призначення платежу - податок на прибуток за 1 кв-л 2017 р.;
- платіжне доручення № 26 від 21.04.2017 (дебет рах. № НОМЕР_2 , кредит рах. № НОМЕР_3 ) на суму 5 000 000,00 грн; призначення платежу - податок на прибуток за 1 кв-л 2017 р.;
- платіжне доручення № 27 від 21.04.2017 (дебет рах. № НОМЕР_2 , кредит рах. № НОМЕР_3 ) на суму 5 000 000,00 грн; призначення платежу - податок на прибуток за 1 кв-л 2017 р.;
- платіжне доручення № 21 від 21.04.2017 (дебет рах. № НОМЕР_2 , кредит рах. № НОМЕР_4 ) на суму 5 000 000,00 грн; призначення платежу - поповнення рахунку ПДВ.
За твердженням позивача, наведені платіжні доручення були сформовані для перерахування коштів на розрахунковий рахунок УДКСУ у Печерському районі ГУ ДКСУ у м. Києві за призначеннями платежів *101;40729007 податок на прибуток та поповнення рахунку ПДВ. При цьому, ПАТ «Діамантбанк» прийняло дані платежі та проставило відмітки на зазначених платіжних дорученнях.
Разом з тим, як зазначає позивач, Банк не перерахував відповідні платежі за вказаними вище платіжними дорученнями до Державного бюджету України, чим порушив право позивача щодо своєчасного перерахування грошових коштів. 
Крім того, позивач вказує на те, що тимчасову адміністрацію введено в ПАТ «Діамантбанк» 24.04.2017 о 17 год. 00 хв., тобто після прийняття від позивача платіжних доручень від 21.04.2017, а відтак,  посадові особи Банку, діючи свідомо, навмисно не перерахували кошти до Державного бюджету України в якості податку, а Уповноважена особа Фонду,  всупереч вимогам пункту 3 частини 2 статті 37 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», маючи законне право закінчити технологічний цикл проведення операції щодо перерахування платежу (грошових коштів позивача) до Державного бюджету України, не провела такий платіж, тим самим поставивши позивача в скрутне фінансове становище. 
Посилаючись на те, що вищевказаними діями Банк порушив умови Договору щодо перерахування спірних грошових коштів, а також вимоги Закону України «Про платіжні системи переказ коштів в Україні» в частині своєчасного перерахування спірних грошових коштів протягом операційного часу та операційного дня Банку, а також вказуючи на те, що спірні грошові кошти, які знаходяться на поточному рахунку № НОМЕР_1 у ПАТ «Діамантбанк», не належать останньому на праві власності та були протиправно, незаконно включені Уповноваженою особою Фонду до ліквідаційної маси Банку, ТОВ «НГ ТРЕЙДІНГ» звернулося з даним позовом до суду.
Колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з рішенням місцевого господарського суду про відмову у задоволенні позовних вимог ТОВ «НГ ТРЕЙДІНГ», а доводи скаржника вважає безпідставними та необґрунтованими, з огляду на наступне.
Статтею 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) визначено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Частиною 1 ст. 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
За приписами ч.ч. 1-2 ст. 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк має право використовувати грошові кошти на рахунку клієнта, гарантуючи його право безперешкодно розпоряджатися цими коштами.
Відповідно до статей 509, 526 ЦК України, статей 173, 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. 
Водночас, згідно з ч. 3 ст. 1066 ЦК України Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд.
Відповідно до частини 1 статті 1074 ЦК України обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов`язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму чи фінансуванням розповсюдження зброї масового знищення, передбачених законом.
Згідно зі ст. 1089 ЦК України за платіжним дорученням банк зобов`язується за дорученням платника за рахунок грошових коштів, що розміщені на його рахунку у цьому банку, переказати певну грошову суму на рахунок визначеної платником особи (одержувача) у цьому чи в іншому банку у строк, встановлений законом або банківськими правилами, якщо інший строк не передбачений договором або звичаями ділового обороту.
Враховуючи наведені норми, суд першої інстанції правильно зазначив про те, що випадки обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, можуть бути передбачені в спеціальному законі. 
Процедура щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку, введення тимчасової адміністрації, ліквідації банків, формування реєстру акцептованих вимог кредиторів врегульована Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», який є спеціальним законом у даних правовідносинах.
Відповідно до ч. 8 Розділу Х «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», законодавчі та інші нормативно-правові акти, прийняті до набрання чинності цим Законом, застосовуються у частині, що не суперечить цьому Закону.
Таким чином, у спорах пов`язаних з виконанням банком, у якому введена тимчасова адміністрація чи розпочата процедура його ліквідації, своїх зобов`язань перед його кредиторами, норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є спеціальними, а даний Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у цих правовідносинах.
Статтею 1 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» унормовано, що цим Законом встановлюються правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, порядок сплати Фондом відшкодування за вкладами, а також регулюються відносини між Фондом, банками, Національним банком України, визначаються повноваження та функції Фонду щодо виведення платоспроможних банків з ринку і ліквідації банків.
Метою вказаного Закону є захист прав і законних інтересів вкладників банків, зміцнення довіри до банківської системи України, стимулювання залучення коштів у банківську систему України, забезпечення ефективної процедури виведення неплатоспроможних банків з ринку та ліквідації банків.
Відносини, що виникають у зв`язку із створенням і функціонуванням системи гарантування вкладів фізичних осіб, виведенням неплатоспроможних банків з ринку та ліквідації банків, регулюються цим Законом, іншими законами України, нормативно-правовими актами Фонду та Національного банку України.
Пунктом 16 ст. 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» визначено, що тимчасова адміністрація - це процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно «платоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом, а відповідно до пункту 6 статті 2 цього Закону ліквідація банку - це процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства.
Частинами 1 та 2 ст. 50 вказаного Закону встановлено, що з дня початку процедури ліквідації банку Фонд приступає до інвентаризації та оцінки майна банку з метою формування ліквідаційної маси банку. До ліквідаційної маси банку включаються будь-яке нерухоме та рухоме майно, кошти, майнові права та інші активи банку. До ліквідаційної маси банку не включається майно у випадках, прямо передбачених законом, а також банкноти і монети, передані Національним банком України на зберігання та для проведення операцій з ними, ліцензія, гудвіл. Кошти, що залишилися після задоволення забезпечених вимог та покриття витрат, пов`язаних з утриманням, збереженням та продажем (здійсненням правочинів за участі банку) предмета забезпечення, підлягають включенню до складу ліквідаційної маси. За наявності у складі майна банку майна, виключеного з обороту, Фонд зобов`язаний передати його відповідним особам в установленому порядку. Фонд, виявивши частку, яка належить банку в спільному майні, з метою задоволення вимог кредиторів у встановленому порядку порушує питання про виділення цієї частки. Майно, щодо якого банк є користувачем або зберігачем, повертається його власнику відповідно до закону або договору.
Як вбачається зі змісту позовної заяви, позивач пов`язує підстави заявлених позовних вимог з фактом включення до ліквідаційної маси ПАТ «Діамантбанк» спірних грошових коштів.
Разом з тим, позивачем не надано належних, допустимих та достовірних доказів на підтвердження того факту, що станом на момент розгляду справи спірні грошові кошти включені до ліквідаційної маси ПАТ «Діамантбанк», а відтак, позивачем не доведено обставину, з якою він пов`язує факт порушення його прав з боку відповідача-1 та відповідача-2.
При цьому, суд апеляційної інстанції враховує доводи відповідача-1 про те, що грошові кошти ТОВ «НГ ТРЕЙДИНГ» за договором банківського рахунку № 17-01-05-000027 від 04.01.2017 у відповідності до положень Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» не підлягають включенню та не включені до складу ліквідаційної маси ПАТ «Діамантбанк», оскільки вони не є активом, а є зобов`язаннями банку.
Крім того, відповідно до п. 54 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» кредитор - юридична або фізична особа, яка має документально підтверджені вимоги до банку щодо його майнових зобов`язань.
За змістом п. 1 ч. 5 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» під час тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку, зокрема щодо майнових зобов`язань, які здійснюються виключно у межах процедури ліквідації банку.
Колегія суддів погоджується з доводами відповідачів про те, що зобов`язальні правовідносини, які склалися між позивачем та відповідачем-2 на підставі договору банківського рахунка, носять майново-грошовий характер, а відтак, у даному випадку позивач виступає кредитором за майновою вимогою з розпорядження належними йому коштами, на якого поширюються обмеження, встановлені п. 1 ч. 5 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».
Відповідно до ч. 8 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Фонд припиняє протягом тимчасової адміністрації у банку здійснення операцій за правочином (у тому числі договором), вчиненим (укладеним) банком з окремим кредитором чи іншою особою, якщо такий правочин (у тому числі договір) спричиняє або може спричинити надання переваги одному кредитору перед іншим в частині задоволення вимог.
З огляду на викладене, після початку процедури ліквідації Банку, задоволення вимог кредиторів відбувається у особливому, передбаченому зазначеним спеціальним Законом порядку, з дотриманням принципів черговості, передбаченої статтею 52 цього Закону. 
Крім того, надаючи оцінку порушеному праву позивача, за захистом якого він звернувся до суду з позовом, судом першої інстанції правомірно враховано, що відсутність порушеного або оспорюваного права позивача є підставою для ухвалення рішення про відмову у задоволенні позову, незалежно від інших встановлених судом обставин.
Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.
Згідно ч.1 ст.2 ГПК України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.
Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням (ч.  2 ст.  4 ГПК  України).
Виходячи з системного аналізу ст. ст.  15, 16 ЦК України, ст.  20 ГК України та положень ГПК України, застосування певного способу судового захисту вимагає доведеності належними доказами сукупності таких умов: наявності у позивача певного (інтересу); порушення (невизнання або оспорювання) такого права (інтересу) з боку відповідача; належності обраного способу судового захисту (адекватність наявному порушенню та придатність до застосування як передбаченого законодавством), і відсутність (недоведеність) будь-якої з означених умов унеможливлює задоволення позову.
Відповідно до вимог процесуального законодавства обов`язок доведення факту порушення або оспорювання прав і охоронюваних законом інтересів покладено саме на позивача. 
Крім того, колегія суддів зазначає, що враховуючи положення ч. 1   ст. 9 Конституції України  та беручи до уваги ратифікацію   Законом України від 17.07.1997 N475/97-ВР   Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод  1950 року і Першого протоколу та протоколів N 2,4,7,11 до Конвенції та прийняття  Закону України від 23.02.2006 «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди також повинні застосовувати  Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод  (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.
Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визнається право людини на доступ до правосуддя, а відповідно до статті 13 Конвенції (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. При цьому, під ефективним способом слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.
Також Конституційний Суд України у п. 9 мотивувальної частини рішення від 30.01.2003 №3-рп/2003 у справі № 1-12/2003 наголошує на тому, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.
Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
За приписами частин 1, 3 статті 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
Згідно зі ст.ст. 76-77 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Обов`язок із доказування необхідно розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи. 
Водночас, саме позивач повинен довести обставини, які входять до предмету доказування у справі та які підтверджують факт порушення його права відповідачем. 
Проте, всупереч наведених вище правових норм, позивачем не було доведено належними та допустимими доказами тих обставин, на які він посилається як на підставу своїх позовних вимог, зокрема тієї обставини, що спірні грошові кошти є включеними до ліквідаційної маси ПАТ «Діамантбанк», тобто не доведено факту порушення відповідачами прав, за захистом яких позивач звернувся до суду.
Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з позицією суду першої інстанції про те, що вимоги позивача про визнання протиправною бездіяльності ПАТ «Діамантбанк» щодо непроведення платіжних доручень, а також про визнання незаконними дій Уповноваженої особи Фонду на тимчасову адміністрацію ПАТ «Діамантбанк» Старцевої Т.В. в особі правонаступника Уповноваженої особи Фонду на ліквідацію ПАТ «Діамантбанк» Тімоніна О.О. щодо включення до ліквідаційної маси ПАТ «Діамантбанк» грошових коштів у розмірі 24 460 000, 00 грн, що належать на праві приватної власності ТОВ «НГ Трейдінг» та про зобов`язання Уповноваженої особи Фонду виключити з ліквідаційної маси ПАТ «Діамантбанк» грошові кошти у розмірі 24 460 000, 00 грн, що належать на праві приватної власності ТОВ «НГ Трейдінг», є необґрунтованими та безпідставними.          
Відповідно до частини 1 статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
З огляду на вищенаведені обставини справи, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог ТОВ «НГ ТРЕЙДІНГ».
За приписами ч.ч. 1, 5 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
При цьому, Європейський суд з прав людини у справі «Проніна проти України» у рішенні від 18.07.2006 та у справі «Трофимчук проти України» у рішенні від 28.10.2010 зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент сторін. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.
У рішенні від 10.02.2010 у справі «Серявін та інші проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.
З урахуванням усіх фактичних обставин справи, встановлених місцевим господарським судом та судом апеляційної інстанції, інші доводи сторін, викладені в апеляційній скарзі та у відзивах на неї, не заслуговують на увагу, оскільки не впливають на вирішення спору у даній справі.
Згідно зі статтею 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права
За таких обставин, апеляційний господарський суд вважає, що рішення Господарським судом міста Києва від 04.10.2019 у справі №910/5782/19 прийнято відповідно до вимог чинного законодавства, з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги законних та обґрунтованих висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому підстав для його скасування чи зміни не вбачається, відповідно, апеляційна скарга ТОВ «НГ ТРЕЙДІНГ» має бути залишена без задоволення.
Судовий збір за розгляд апеляційної скарги у зв`язку з відмовою в її задоволенні, на підставі статті 129 ГПК України, покладається на апелянта. 
Керуючись ст. ст. 253-254, 269, 275-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «НГ ТРЕЙДІНГ» на рішення Господарського суду міста Києва від 04.10.2019 у справі №910/5782/19 залишити без задоволення.
2. Рішення Господарського суду міста Києва від 04.10.2019 у справі №910/5782/19 залишити без змін.
3. Матеріали справи №910/5782/19 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 20 днів, відповідно до ст.  ст.  286-291 ГПК України.
Повний текст постанови складено  20.02.2020.

Головуючий суддя                                                            А.О. Мальченко 

Судді                                                                                С.Я. Дикунська

                                                                                Є.Ю.  Пономаренко