ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

10 лютого 2020 року 	м. Дніпро	справа № 280/3632/19	

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
судді-доповідача:  Шальєвої В.А.
суддів:                           Білак С.В., Олефіренко Н.А.,     
розглянувши в порядку письмового провадження в залі судового засідання Третього апеляційного адміністративного суду у м. Дніпрі апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 23.09.2019 р. (суддя Семененко М.О., повне судове рішення складено 23.09.2019 р.) в справі № 280/3632/19 за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності  протиправною, зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся до Запорізького окружного адміністративного суду з позовом до військової частини НОМЕР_1 про визнання  протиправною бездіяльності  щодо не нарахування та не виплати індексації грошового забезпечення з 01.01.2016 р. по 20.10.2016 р., зобов`язання нарахувати та виплатити індексацію грошового забезпечення з 01.01.2016 р. по 20.10.2016 р. включно.
Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 23.10.2019 р. позов задоволено, визнано протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1  індексації грошового забезпечення з 01.01.2016 р. по 20.10.2016 р.; зобов`язано військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1   індексацію грошового забезпечення з 01.01.2016 р. по 20.10.2016 р.
В апеляційній скарзі відповідач просить скасувати рішення з підстав  неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову. Апелянт вказує на неврахування судом першої інстанції, що виплата сум індексації  грошового забезпечення має здійснюватися у межах коштів установ та організацій, передбачених на ці цілі. Посилається на роз`яснення Департаменту фінансів Міністерства оборони України № 248/7939 від 21.11.2018 р.  Крім того, вказує на помилковість застосування судом першої інстанції законодавства, що регулює оплату праці, оскільки на військовослужбовців, які проходять військову службу, трудове законодавство не поширюється.
Справа судом розглянута  без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами на підставі п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України у зв`язку з поданням апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, яке ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Перевіривши  законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд доходить висновку, що апеляційна скарга не може бути задоволена з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що позивач до 20.10.2016 р. проходив військову службу в військовій частині НОМЕР_1 , має військове звання прапорщик. Наказом командира військової частини польова пошта НОМЕР_2 від 20.10.2016 р. позивача звільнено з військової служби.
27.06.2019 р. позивач звернувся до відповідача із заявою про здійснення нарахування та виплати індексації грошового забезпечення за період з 13.08.2015 р. по 20.10.2016 р.
Листом від 04.07.2019 р. відмовлено у нарахуванні та виплати індексації за 2016 р. та повідомлено про виплату індексації  до 31.12.2015 р. 
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що  сума індексація грошового забезпечення є складовою частиною грошового забезпечення і відповідно до законодавства  підлягає обов`язковому нарахуванню та виплаті, відповідно,  не нарахування та не виплата позивачу індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 р. по 20.10.2016 р. є протиправними, що обумовлює зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу індексацію грошового забезпечення за цей період.
Суд визнає такої висновок обґрунтованим, з огляду на наступне.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 проходив  військову службу за призовом  під час мобілізації на особливий період у складі військової частини НОМЕР_1 .
Наказом командира військової частини польова пошта НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 20.10.2016 р. № 280 ОСОБА_1  виключено із списків особового складу військової частини, всіх видів забезпечення.
За  період служби  з 01.01.2016 р. по 20.10.2016 р.  позивачу не здійснювалася виплата індексації грошового забезпечення.
Вирішуючи спірні правовідносини, суд виходить з наступного.
Абзацом 2 частини 4  статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 р. № 2011-ХІІ (далі – Закон № 2011-ХІІ)   встановлено, що порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.
Відповідно до частин  2, 3  статті  9 Закону № 2011-ХІІ до складу грошового забезпечення входять посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.
Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.
Статтею 18   Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» від 05 жовтня 2000 року № 2017-III  (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) індексацію доходів населення, яка встановлюється задля підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності їх грошових доходів в умовах зростання цін, віднесено до державних соціальних гарантій, що, згідно зі  статтею 19 цього Закону, є обов`язковими для всіх підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності.
Відповідно до статті 1     Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» від 3 липня 1991 року №1282-XII  (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) (далі – Закон № 1282-XII) індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.
Згідно зі статтею 2 Закону № 1282-XII індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру: пенсії; стипендії; оплата праці (грошове забезпечення); суми виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування; суми відшкодування шкоди, заподіяної працівникові каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також суми, що виплачуються особам, які мають право на відшкодування шкоди в разі втрати годувальника.
Індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.
За змістом статті 4 Закону № 1282-XII в чинній редакції індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка.
Обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з місяця введення в дію цього Закону.
Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений у частині першій цієї статті.
Підвищення грошових доходів населення у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, у якому опубліковано індекс споживчих цін.
Порядок проведення індексації грошових доходів населення визначається Кабінетом Міністрів України.
Правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення, що поширюється на підприємства, установи та організації незалежно від форми власності і господарювання, а також на фізичних осіб, що використовують працю найманих працівників визначає Порядок проведення індексації грошових доходів населення, затверджений  Постановою Кабінету Міністрів України №1078 від 17.07.2003 р. (далі - Порядок № 1078).
Згідно п. 6 Порядку № 1078     виплата сум індексації грошових доходів здійснюється за рахунок джерел, з яких проводяться відповідні грошові виплати населенню, а саме:
1) підприємства, установи та організації підвищують розміри оплати праці у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів;
2) підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з державного бюджету, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів державного бюджету;
3) об`єднання громадян підвищують розміри оплати праці за рахунок власних коштів;
4) індексація допомоги по безробіттю, що надається відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, проводиться за рахунок коштів Фонду загальнообов`язкового державного соціального страхування на випадок безробіття;
5) індексація стипендій особам, які навчаються, проводиться за рахунок джерел, з яких вони сплачуються;
6) індексація розміру аліментів, визначеного судом у твердій грошовій сумі, проводиться за рахунок коштів платника аліментів;
7) індексація сум відшкодування шкоди, заподіяної фізичній особі каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також сум, що виплачуються особам, які мають право на відшкодування шкоди у разі втрати годувальника, крім щомісячних страхових виплат потерпілим на виробництві (з урахуванням виплат на необхідний догляд за потерпілим) та членам їх сімей, проводиться за рахунок джерел, з яких вони сплачуються.
У разі коли грошовий дохід формується з різних джерел і цим Порядком не встановлено черговості його індексації, сума додаткового доходу від індексації виплачується за рахунок кожного джерела пропорційно його частині у загальному доході.
Проведення індексації грошових доходів населення здійснюється у межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування на відповідний рік.
Таким чином, індексація грошового забезпечення є однією з основних державних гарантій щодо оплати праці; проведення індексації у зв`язку зі зростанням споживчих цін (інфляцією) є обов`язковою для всіх юридичних осіб роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи.
Тобто, сума індексація грошового забезпечення є складовою частиною грошового забезпечення і відповідно до законодавства має бути  обов`язково нарахована та виплачена.
Фактично єдиною підставою для невиплати позивачу індексації грошового забезпечення  стало неналежне фінансування відповідача.
Разом з тим, відсутність на рахунках відповідача коштів для виплати індексації грошового забезпечення не є належним доказом неможливості здійснення вказаних виплат (доказом наявності поважних причин не проведення розрахунку). 
Відповідачем не надано суду жодних належних та допустимих доказів того, що у бюджеті відповідного рівня, з якого фінансується військова частина НОМЕР_1 Міністерства оборони України, кошти на індексацію грошового забезпечення відсутні.
Отже, суд визнає  посилання відповідача на п. 6 Порядку № 1078, у  якому визначено, що проведення індексації грошових доходів населення здійснюється у межах наявних фінансових ресурсів бюджетів на відповідний рік, як на підтвердження правомірності своїх дій по не виплаті позивачу індексації грошового забезпечення, необґрунтованими,  оскільки невиплата індексації є обмеженням права позивача на оплату праці та не може залежати від наявності або відсутності фінансових ресурсів бюджету.
При цьому судом враховано практику Європейського суду з прав людини, яка відповідно до  статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»  є джерелом права.
Так, Європейський суд з прав людини у рішенні від 08 листопада 2005 року у справі «Кечко проти України» (заява №63134/00) зауважив, що в межах свободи дій держави визначати, які надбавки виплачувати своїм працівникам з державного бюджету. Держава може вводити, призупиняти чи закінчити виплату таких надбавок, вносячи відповідні зміни до законодавства. Однак, якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах, доки відповідні положення є чинними (пункт 23 рішення). Також Суд не прийняв аргумент Уряду України щодо відсутності бюджетних асигнувань, оскільки органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань.
Таким чином, суд зазначає, що реалізація особою права, що пов`язане з отриманням бюджетних коштів, яке базується на спеціальних, чинних на час виникнення спірних правовідносин, нормативно-правових актах національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань.
Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 26.06.2018 у справі №750/5074/17.
Враховуючи те, що індексація грошового забезпечення не проведена, суд  погоджує висновок суду першої інстанції про задоволення позову.
Надаючи оцінку доводам апелянта про неврахування судом першої інстанції  роз`яснення Департаменту фінансів Міністерства оборони України № 248/7939 від 21.11.2018 р., суд вказує на те, що спірним є не проведення індексації грошового забезпечення позивача за 2016 рік, тобто роз`яснення, видані у 2018 році, не можуть бути застосовані до цих правовідносин.
Посилання апелянта на помилковість застосування судом першої інстанції законодавства, що регулює оплату праці, оскільки на військовослужбовців, які проходять військову службу, трудове законодавство не поширюється, є незмістовними, оскільки судом першої інстанції застосовано законодавство, яке регулює спірні правовідносини, - Закон України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» від 05 жовтня 2000 року № 2017-III, Закон України «Про індексацію грошових доходів населення» від 3 липня 1991 року №1282-XII та  Порядок проведення індексації грошових доходів населення, затверджений  Постановою Кабінету Міністрів України №1078 від 17.07.2003 р., а не трудове законодавство, як помилково вказує апелянт.
З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення.
Керуючись ст. ст. 6, 7, 8, 9,   242, 243,   308, 311,   315,   316,   321,   322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд   
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 23.09.2019 р. в справі № 280/3632/19  залишити без задоволення.
Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 23.09.2019 р. в справі № 280/3632/19 за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності  протиправною, зобов`язання вчинити певні дії залишити без змін.
Постанова  набирає законної сили з дати її прийняття 10.02.2020 р. та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня  складення повного судового рішення.
          Повне судове рішення складено 10.02.2020 р.
   
             Суддя-доповідач                                                                      В.А. Шальєва 

                               суддя                                                                      С.В. Білак 

                               суддя                                                                      Н.А. Олефіренко