ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2020 року	Львів	Справа № 460/831/19 пров. № 857/11894/19	

Колегія суддів Восьмого апеляційного адміністративного суду в складі:
головуючого судді                                                    Ніколіна В.В.
суддів                                                                         Гінди О.М., Старунського Д.М.
за участі секретаря судового засідання         Луців І.І.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Управління Держпраці у Рівненській області на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 08 липня 2019 року (суддя - Дорошенко Н.О., м. Рівне, повний текст судового рішення 18 липня 2019 року) у справі за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Управління Держпраці у Рівненській області про визнання протиправними та скасування припису, постанови,-

                                                       ВСТАНОВИЛА:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 в квітні 2019 року звернулася до суду з позовом до Управління Держпраці у Рівненській області, у якому просила: визнати протиправним та скасувати припис про усунення виявлених порушень від 26.02.2019 №РВ99/1637/АВ/П; визнати протиправною та скасувати постанову про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами від 12.03.2019 №РВ99/1637/000065/ТД-ФС. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що оскаржувана постанова прийнята відповідачем безпідставно, з порушенням вимог чинного законодавства та підлягає скасуванню, оскільки ґрунтується на висновках, викладених в акті інспекційного відвідування, які не відповідають дійсності та фактичним обставинам справи.  Наголошує, що жодних належних та допустимих доказів, які б свідчили про наявність між нею, як роботодавцем, та ОСОБА_2 , як працівником, трудових відносин в ході проведення перевірки відповідачем зібрано не було, а тому відсутні підстави для притягнення позивача до відповідальності за фактичний допуск працівника до роботи без укладення трудового договору.
Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 08 липня 2019 року у справі №460/831/19 заявлений позов задоволено.
Не погодившись із ухваленим судовим рішенням, його оскаржив відповідач, який із покликанням на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про відмову в задоволенні позову. В обґрунтування вимог апеляційної скарги вказує, що за результатами інспекційного відвідування ФОП ОСОБА_1 зафіксовано порушення частини 1 статті 21 та частини 3 статті 24 КЗпП України, а саме: працівник ОСОБА_2 допущена до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. З урахуванням наведеного, відповідач вважає, що інспекційне відвідування проведено у відповідності до вимог чинного законодавства, оскаржені припис та постанова є законними та обґрунтованими, підстави для їх скасування відсутні. 
Позивач у письмовому відзиві на апеляційну скаргу вважає рішення суду першої інстанції обґрунтованим, прийнятим з врахуванням всіх обставини справи та таким, що відповідає нормам матеріального та процесуального права. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.
Учасники справи, в судове засідання не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином, а тому, апеляційний суд, відповідно до частини четвертої статті 229 КАС України, вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності учасників справи, без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.
Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено та знайшло своє підтвердження під час розгляду апеляційної скарги, що ОСОБА_1 зареєстрована, як фізична особа-підприємець з 25.05.2006, основний вид економічної діяльності згідно з записом в ЄДР: інші види роздрібної торгівлі в неспеціалізованих магазинах; є платником єдиного податку.
Управлінням Держпраці у Рівненській області на підставі наказу від 07.02.2019 №216 видано направлення від 07.02.2019 №182-н/09-27 на проведення інспекційного відвідування з питань додержання законодавства про працю у ФОП ОСОБА_1 , яка здійснює діяльність на території Приватного підприємства «Торговий центр-Д», АДРЕСА_1, в період з 08.02.2019 по 11.02.2019.
Уповноваженими особами відповідача 08.02.2019 складено Акт про неможливість проведення інспекційного відвідування/невиїзного інспектування №РВ99/1637/НП, відповідно до якого 08.02.2019 об 11:20 інспекторами праці здійснено спробу провести інспекційне відвідування ФОП ОСОБА_3 , адреса здійснення підприємницької діяльності: АДРЕСА_1 , ПП «Торговий центр-Д». Інспекційне відвідування неможливо провести у зв`язку з тим, що за місцем здійснення господарської діяльності торгова точка була закрита.
У зв`язку з відсутністю документів, ведення яких передбачено законодавством про працю, копія цього акта та письмова вимога про надання/поновлення документів від 08.02.2019 №РВ99/1637/НП/ПД надіслані об`єкту відвідування рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Строк проведення інспекційного відвідування зупинено до 14.02.2019.
Уповноваженою особою відповідача 18.02.2018 складено акт інспекційного відвідування (невиїзного інспектування) юридичної особи (фізичної особи), яка використовує працю №РВ99/1637/АВ, в якому вказано, що під час проведення інспекційного відвідування за місцем здійснення господарської діяльності було зафіксовано на робочому місці ОСОБА_2 , яка здійснювала продаж товару без оформлення трудового договору. Крім цього, зазначено, що при проведенні перевірки 07.02.2019 робочою групою, створеною на виконання розпорядження Рівненського міського голови від 05.02.2019 №111-р, ОСОБА_2 також проводила продаж товару.
Відповідно до наданих пояснень від 15.02.2019 ОСОБА_2 , вона підміняла свою сестру ОСОБА_4 , яка працює продавцем в ФОП ОСОБА_1 відповідно до трудового договору від 08.02.2019 та повідомлення ДФС про прийняття працівника на роботу. Працівниця ОСОБА_4 також надала пояснення про те, що ОСОБА_2 підміняла її на робочому місці.
ФОП ОСОБА_1 . 28.02.2019 надала пояснення, що ОСОБА_2 працювала в торговій точці «ІНФОРМАЦІЯ_1» за адресою: АДРЕСА_1 , у зв`язку з тим, що працівниця ОСОБА_4 повинна була поїхати до лікаря.
Враховуючи наведене, відповідач дійшов висновку, що в порушення вимог частини 1 статті 21 КЗпП України не укладено між працівником ОСОБА_2 і фізичною особою ОСОБА_1 трудовий договір, за яким працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю. У ФОП ОСОБА_1 працівники допускаються до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та без повідомлення Державної фіскальної служби про прийняття працівника на роботу, чим порушено вимоги частини 3 статті 24 КЗпП України.
Уповноваженою особою відповідача 26.02.2019 винесено припис про усунення виявлених порушень від 26.02.2019 №РВ99/1637/АВ/П, яким зобов`язано фізичну особу-підприємця ОСОБА_1 у строк до 12.03.2019 усунути такі порушення: частини 1 статті 21 КЗпП - не укладено між працівником ОСОБА_2 і фізичною особою ОСОБА_1 трудовий договір, за яким працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю; частини 3 статті 24 КЗпП - у ФОП ОСОБА_1 працівники допускаються до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу та без повідомлення Державної фіскальної служби про прийняття працівника на роботу.
Позивач 11.03.2019 звернулася до Управління Держпраці у Рівненській області зі скаргою на припис про усунення виявлених порушень, в якому, серед іншого, вказала на те, що припис надісланий на її адресу з порушенням строку, встановленого пунктом 26 Порядку №296, а саме 28.02.2019. Ствердила, що всі необхідні документи на вимогу інспекторів праці були представлені під час перевірки 15-18.02.2019 в повному обсязі. Зауважила, що в акті інспекційного відвідування відсутнє будь-яке посилання про ненадання чи неповне надання документів до перевірки. Відтак, позивач вважає безпідставним неврахування перевіряючими тих обставин, що з ОСОБА_2 було укладено договір на надання послуг цивільно-правового характеру, а також фактів, які прямо свідчать про відсутність трудових відносин з даною особою: їй не нараховувалась та не виплачувалась заробітна плата, трудовий розпорядок (графік роботи) на неї не розповсюджувався, по ній не проводилось табелювання обліку робочого часу. Також позивач вказала на недостовірність даних щодо здійснення ОСОБА_2 продажу товару, оскільки така діяльність в день інспекційного відвідування не здійснювалась взагалі. За наведених обставин, позивач просила припис скасувати. До скарги на припис було додано пояснення ОСОБА_2 та ОСОБА_4 . 
Першим заступником начальника Управління Держпраці у Рівненській області 12.03.2019 винесено постанову про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами №РВ 99/1637/000065/ТД-ФС, якою за порушення частини 1 статті 21, частини 3 статті 24 КЗпП України на ФОП ОСОБА_1 накладено штраф у розмірі 125190 грн.
Не погодившись з приписом про усунення виявлених порушень та постановою про накладення штрафу, позивач звернулась до суду з даним адміністративним позовом.
Задовольняючи адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з того, що одноразове тимчасове (за обставинами справи до двох годин) перебування особи в місці здійснення господарської діяльності позивача, за відсутності доказів виконання обов`язків продавця, а також за умови відсутності доказів домовленості з роботодавцем про виконання відповідних обов`язків, не дає підстав для висновку про те, що особа була допущена до роботи без належно укладеного трудового договору.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх правильними та такими, що відповідають нормам матеріального та процесуального права, а також фактичним обставинам справи з огляду на наступне.
Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.  
Положення про Державну службу України з питань праці, затверджено постановою Кабінету Міністрів України №96 від 11.02.2015 (далі - Положення №96).  
Державна служба України з питань праці (Держпраці) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики, і який реалізує державну політику у сферах промислової безпеки, охорони праці, гігієни праці, поводження з вибуховими матеріалами промислового призначення, здійснення державного гірничого нагляду, а також з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, зайнятість населення, загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, на випадок безробіття (далі - загальнообов`язкове державне соціальне страхування) в частині призначення, нарахування та виплати допомоги, компенсацій, надання соціальних послуг та інших видів матеріального забезпечення з метою дотримання прав і гарантій застрахованих осіб (пункт 1 Положення №96).
Пунктом 2 Положення №96 передбачено, що Держпраці у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, указами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, іншими актами законодавства.
Відповідно до пункту 7 Положення №96 Держпраці здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи.
Відповідач, Управління Держпраці у Рівненській області є суб`єктом владних повноважень - територіальним органом Державної служби України з питань праці, який забезпечує реалізацію державної політики з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю на території Рівненської області.
Правові та організаційні засади, основні принципи контролю за додержанням законодавства про працю визначаються Конвенцією Міжнародної організації праці №81 1947 року про інспекцію праці у промисловості й торгівлі, що ратифікована Законом України від 08.09.2004 №1985-IV.
Згідно з частиною першою статті 12 Конвенції інспектори праці, забезпечені відповідними документами, що засвідчують їхні повноваження, мають право: a) безперешкодно, без попереднього повідомлення і в будь-яку годину доби проходити на будь-яке підприємство, яке підлягає інспекції; b) проходити у денний час до будь-яких приміщень, які вони мають достатні підстави вважати такими, що підлягають інспекції; та c) здійснювати будь-який огляд, перевірку чи розслідування, які вони можуть вважати необхідними для того, щоб переконатися у тому, що правові норми суворо дотримуються, і зокрема: i) наодинці або в присутності свідків допитувати роботодавця або персонал підприємства з будь-яких питань, які стосуються застосування правових норм; ii) вимагати надання будь-яких книг, реєстрів або інших документів, ведення яких приписано національним законодавством з питань умов праці, з метою перевірки їхньої відповідності правовим нормам, і знімати копії з таких документів або робити з них витяги; iii) зобов`язувати вивішувати об`яви, які вимагаються згідно з правовими нормами; iv) вилучати або брати з собою для аналізу зразки матеріалів і речовин, які використовуються або оброблюються, за умови повідомлення роботодавцю або його представнику про те, що матеріали або речовини були вилучені або взяті з цією метою.
Відповідно до статті 16 Конвенції інспекції на підприємствах проводяться так часто і так ретельно, як це необхідно для забезпечення ефективного застосування відповідних правових норм.
Процедура здійснення державного нагляду (контролю) за дотриманням законодавства про працю юридичними особами (включаючи їх структурні та відокремлені підрозділи, які не є юридичними особами) та фізичними особами, які використовують найману працю визначена «Порядком здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю», затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 26.04.2017 №295 «Деякі питання реалізації статті 259 Кодексу законів про працю України» (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин; далі - Порядок №295).
Відповідно до пункту 2 Порядку №295, державний контроль за додержанням законодавства про працю здійснюється у формі проведення інспекційних відвідувань та невиїзних інспектувань інспекторами праці, зокрема, Держпраці та її територіальних органів. Відтак, відповідач, як територіальний орган Держпраці, наділений правом проводити заходи державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності позивача з питань, віднесених до його компетенції, зокрема у формі інспекційних відвідувань.
Підпунктом 3 пункту 5 Порядку №295 передбачено, що інспекційні відвідування проводяться за рішенням керівника органу контролю про проведення інспекційних відвідувань з питань виявлення неоформлених трудових відносин, прийнятим за результатами аналізу інформації, отриманої із засобів масової інформації, інших джерел, доступ до яких не обмежений законодавством, та джерел, зазначених у підпунктах 1, 2, 4-7 цього пункту.
Матеріалами справи підтверджено, що відповідно до наказу Управління Держпраці у Рівненській області від 07.02.2019 №216 інспекційне відвідування з питань додержання законодавства про працю у ФОП ОСОБА_1 проведене на підставі підпункту 3 пункту 5 Порядку №295 - за рішенням керівника органу контролю про проведення інспекційних відвідувань з питань виявлення неоформлених трудових відносин, прийнятим за результатами аналізу інформації, зокрема, службової записки завідувача сектору з питань державного нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю Захарчук М.В. від 07.02.2019.
Підпунктом 2 пункту 11 Порядку №295 передбачено, що інспектори праці за наявності службового посвідчення безперешкодно, без попереднього повідомлення мають право ознайомлюватися з будь-якими книгами, реєстрами та документами, ведення яких передбачено законодавством про працю, що містять інформацію/відомості з питань, які є предметом інспекційного відвідування, невиїзного інспектування, з метою перевірки їх відповідності нормам законодавства та отримувати завірені об`єктом відвідування їх копії або витяги.
Згідно із пунктами 16, 17, 18 Порядку №295 у разі створення об`єктом відвідування перешкод у діяльності інспектора праці (відмова у допуску до проведення відвідування (ненадання інформації, необхідної для проведення інспекційного відвідування або невиїзного інспектування; перешкода в реалізації інших прав, передбачених пунктом 11 цього Порядку), відсутності документів, ведення яких передбачено законодавством про працю, складається акт про неможливість проведення інспекційного відвідування або невиїзного інспектування із зазначенням відповідних причин, який за можливості підписується керівником об`єкта відвідування або іншою уповноваженою особою. Копія акта, зазначеного у пункті 16 цього Порядку, надсилається органам, яким підпорядкований об`єкт відвідування (за наявності), для вжиття заходів з усунення перешкод і забезпечення присутності об`єкта відвідування за своїм місцезнаходженням. У разі відсутності документів, ведення яких передбачено законодавством про працю, об`єкту відвідування надсилається копія акта про неможливість проведення інспекційного відвідування або невиїзного інспектування та письмова вимога із зазначенням строку поновлення документів. На час виконання такої вимоги строк проведення інспекційного відвідування або невиїзного інспектування зупиняється.
Судом встановлено, що 08.02.2019 уповноваженими особами відповідача складено Акт про неможливість проведення інспекційного відвідування/невиїзного інспектування №РВ99/1637/НП, у зв`язку з тим, що за місцем здійснення господарської діяльності торгова точка була закрита. Копія цього акта та письмова вимога про надання/поновлення документів від 08.02.2019 №РВ99/1637/НП/ПД надіслані об`єкту відвідування рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Строк проведення інспекційного відвідування зупинено до 14.02.2019.
Вимога інспектора праці про надання об`єктом відвідування для ознайомлення документів або їх копій чи витягів з документів, пояснень, доступу до приміщень, організації робочого місця, внесена в межах повноважень, є обов`язковою для виконання (пункт 12 Порядку №295).
Дослідженням Вимоги про надання/поновлення документів від 08.02.2019 №РВ99/1637/НП/ПД встановлено, що ФОП ОСОБА_1 зобов`язано у строк до 09:00 15.02.2019 надати документи, необхідні для проведення інспекційного відвідування: копії витягу з ЄДР; накази про прийняття на роботу та звільнення найманих працівників 2018-2019 роки; трудові договори з найманими працівниками та повідомлення ДФС про прийняття працівників на роботу 2018-2019 роки; штатні розписи 2018-2019 роки; розрахунково-платіжні відомості нарахування заробітної плати працівників 2018-2019 роки; платіжні відомості виплати заробітної плати працівників 2018-2019 роки; копії звітів про суми нарахованої заробітної плати застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного соціального внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування до органів доходів і зборів за 2018-2019 роки; табелі обліку використання робочого часу та графіки роботи 2018-2019 роки; інші документи, ведення яких передбачено законодавством про працю. Доводи позивача про те, що до інспекційного відвідування було надано всі необхідні документи, представник відповідача не заперечив.
Пунктом 19 Порядку №295 передбачено, що за результатами інспекційного відвідування або невиїзного інспектування складаються акт і у разі виявлення порушень законодавства про працю - припис про їх усунення. Відповідно до пункту 20 цього ж Порядку №295, акт складається в останній день інспекційного відвідування або невиїзного інспектування у двох примірниках, які підписуються інспектором праці, що його проводив, та керівником об`єкта відвідування або його уповноваженим представником. Один примірник акта залишається в об`єкта відвідування.
Пунктами 23 та 24 Порядку №295 встановлено, що припис є обов`язковою для виконання у визначені строки письмовою вимогою інспектора праці про усунення об`єктом відвідування порушень законодавства про працю, виявлених під час інспекційного відвідування або невиїзного інспектування. Припис вноситься об`єкту відвідування не пізніше ніж протягом наступного робочого дня після підписання акта (відмови від підписання), а в разі наявності зауважень - наступного дня після їх розгляду. У приписі зазначається строк для усунення виявлених порушень. У разі встановлення строку виконання припису більше ніж три місяці у приписі визначається графік та заплановані заходи усунення виявлених порушень з відповідним інформуванням інспектора праці згідно з визначеною у приписі періодичністю. Припис складається у двох примірниках, які підписуються інспектором праці, який проводив інспекційне відвідування або невиїзне інспектування, та керівником об`єкта відвідування або його уповноваженим представником. Один примірник припису залишається в об`єкта відвідування.
За обставинами справи, встановленими судом, відповідачем за результатами інспекційного відвідування, проведеного з 15 по 18 лютого 2019 року, складено акт інспекційного відвідування від 18.02.2019 №РВ99/1637/АВ, який позивач підписала з запереченнями, отримавши один примірник такого акта, 18.02.2019. В подальшому, 20.02.2019, ФОП ОСОБА_1 було подано відповідачу письмове заперечення на акт інспекційного відвідування, яке було розглянуте Управлінням Держпраці у Рівненській області та надано позивачу відповідь за результатами розгляду від 25.02.2019 № 13-10/972. Наступного дня після розгляду зауважень, 26.02.2019, відповідачем внесено припис №РВ99/1637/АВ/П.
Таким чином, судом встановлено, що оскаржений припис уповноваженою особою відповідача видано у строк, передбачений Порядком №295.
Щодо доводів позивача про порушення встановленого пунктом 26 Порядку №295 строку надіслання на його адресу припису (а саме 28.02.2019), суд зазначає, що порушення встановленого законодавством строку надіслання припису не впливає на оцінку правомірності оскарженого рішення суб`єкта владних повноважень.
У разі наявності порушень вимог законодавства про працю, зафіксованих актом інспекційного відвідування або актом невиїзного інспектування, після розгляду зауважень об`єкта відвідування (у разі їх надходження) інспектор праці проводить аналіз матеріалів інспекційного відвідування або невиїзного інспектування, за результатами якого вносить припис або вживає заходів до притягнення винної у допущенні порушень посадової особи до встановленої законом відповідальності (пункт 27 Порядку №295).
Заходи до притягнення об`єкта відвідування та його посадових осіб до відповідальності за використання праці неоформлених працівників, несвоєчасну та не у повному обсязі виплату заробітної плати, недодержання мінімальних гарантій в оплаті праці вживаються одночасно із внесенням припису незалежно від факту усунення виявлених порушень у ході інспекційного відвідування або невиїзного інспектування (пункт 29 Порядку № 295).
«Порядок накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення» затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2013 №509 (далі - Порядок №509) визначає механізм накладення на суб`єктів господарювання та роботодавців штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, передбачених частиною другою статті 265 Кодексу законів про працю України та частинами другою - сьомою статті 53 Закону України «Про зайнятість населення».
Відповідно до пункту 2 Порядку №509 штрафи накладаються Головою Держпраці, його заступниками, начальниками управлінь і відділів Держпраці та їх заступниками (з питань, що належать до їх компетенції), начальниками територіальних органів Держпраці та їх заступниками. Однією з підстав для накладення штрафів є акт про виявлення під час перевірки суб`єкта господарювання або роботодавця ознак порушення законодавства про працю або зайнятість населення, складеного посадовою особою Держпраці чи її територіального органу.
Отже, підставою для накладення штрафів є виявлені під час перевірки порушення законодавства про працю зафіксовані в акті перевірки.
Уповноважена посадова особа не пізніше ніж через 10 днів з дати складення акта приймає рішення щодо розгляду справи про накладення штрафу. Справа розглядається у п`ятнадцятиденний строк з дня прийняття рішення про її розгляд (пункт 3, 4 Порядку №509).
Відповідно до пункту 6 Порядку №509 про розгляд справи уповноважені посадові особи письмово повідомляють суб`єктів господарювання та роботодавців не пізніше ніж за п`ять днів до дати розгляду рекомендованим листом чи телеграмою, телефаксом, телефонограмою або шляхом вручення повідомлення їх представникам, про що на копії повідомлення, яка залишається в уповноваженої посадової особи, що надіслала таке повідомлення, робиться відповідна позначка, засвідчена підписом такого представника.
Пунктом 7 Порядку №509 передбачено, що справа розглядається за участю представника суб`єкта господарювання або роботодавця, щодо якого її порушено. Справу може бути розглянуто без участі такого представника у разі, коли його поінформовано відповідно до пункту 6 цього Порядку і від нього не надійшло обґрунтоване клопотання про відкладення її розгляду.
За результатами розгляду справи уповноважена посадова особа на підставі акта, зазначеного в пункті 3 цього Порядку, складає постанову про накладення штрафу. Постанова про накладення штрафу складається у двох примірниках за формою, встановленою Мінсоцполітики, один з яких залишається в уповноваженої посадової особи, що розглядала справу, другий - надсилається протягом трьох днів суб`єктові господарювання або роботодавцю, стосовно якого прийнято постанову, або видається його представникові, про що на ньому робиться відповідна позначка, засвідчена підписом такого представника. У разі надсилання примірника постанови поштою у матеріалах справи робиться відповідна позначка (абзац 2, 4 пункту 8 Порядку №295).
З матеріалів справи слідує, що відповідно до вищевказаних приписів Порядку №509 начальником Управління Держпраці у Рівненській області Наконечним Ю.М. 26.02.2019 було прийнято та надіслано на адресу позивача рішення щодо розгляду справи про накладення штрафу №РВ 991/1637/АВ/П/ПТ/Т8, який призначено на 12.03.2019 о 10:00. Поштове відправлення адресатом одержано завчасно, 02.03.2019. 
За результатами розгляду матеріалів справі відповідачем прийнято оскаржену постанову про накладення штрафу на суму 125190,00 грн.
Отже, апеляційним судом не встановлено процедурних порушень порядку прийняття оскаржених рішень суб`єкта владних повноважень.
Щодо порушень встановлених під час інспекційного відвідування, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.
КЗпП України регулює трудові відносини всіх працівників, сприяючи зростанню продуктивності праці, поліпшенню якості роботи, підвищенню ефективності суспільного виробництва і піднесенню на цій основі матеріального і культурного рівня життя трудящих, зміцненню трудової дисципліни і поступовому перетворенню праці на благо суспільства в першу життєву потребу кожної працездатної людини. Законодавство про працю встановлює високий рівень умов праці, всемірну охорону трудових прав працівників.
Частиною 1 статті 3 КЗпП передбачено, що законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.
Статтею 4 КЗпП визначено, що законодавство про працю складається з Кодексу законів про працю України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього.
Визначення трудового договору міститься у статті 21 КЗпП України та означає угоду між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Працівник має право реалізувати свої здібності до продуктивної і творчої праці шляхом укладення трудового договору на одному або одночасно на декількох підприємствах, в установах, організаціях, якщо інше не передбачене законодавством, колективним договором або угодою сторін.   Особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обов`язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України.
Статтею 24 КЗпП України передбачено, що трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Додержання письмової форми є обов`язковим: 1) при організованому наборі працівників; 2) при укладенні трудового договору про роботу в районах з особливими природними географічними і геологічними умовами та умовами підвищеного ризику для здоров`я; 3) при укладенні контракту; 4) у випадках, коли працівник наполягає на укладенні трудового договору у письмовій формі; 5) при укладенні трудового договору з неповнолітнім (стаття 187 цього Кодексу); 6) при укладенні трудового договору з фізичною особою; 7) в інших випадках, передбачених законодавством України.
При укладенні трудового договору громадянин зобов`язаний подати паспорт або інший документ, що посвідчує особу, трудову книжку, а у випадках, передбачених законодавством, - також документ про освіту (спеціальність, кваліфікацію), про стан здоров`я та інші документи.   
Працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Частиною 2 статті 265 КЗпП України визначено перелік порушень законодавства про працю, за які юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу.
Відповідно до абзацу 1 частини 2 статті 265 КЗпП Україниюридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), оформлення працівника на неповний робочий час у разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, та виплати заробітної плати (винагороди) без нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та податків - у тридцятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, щодо якого скоєно порушення.
Як вже було зазначено вище, в акті інспекційного відвідуваннявід 18.02.2019 № РВ99/1637/АВ зафіксовано те, що під час проведення інспекційного відвідування за місцем здійснення господарської діяльності було зафіксовано на робочому місці ОСОБА_2 , яка здійснювала продаж товару без оформлення трудового договору.Відтак, відповідач стверджує, що в ході інспекційного відвідування встановлено допуск ФОП ОСОБА_1 до роботи працівників без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням, чим порушено вимоги частини 3 статті 24 КЗпП України.
Разом з тим, апеляційний суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що правовою підставою для винесення постанови про накладення штрафу є, зокрема, встановлення факту допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору. При цьому такий факт допуску повинен бути належним чином зафіксований у складеному посадовою особою Держпраці чи її територіального органу акті інспекційного відвідування та доведений належними доказами.
З матеріалів справи встановлено, що 08.02.2019 між ФОП ОСОБА_1 та ОСОБА_4 (працівник) укладено безстроковий трудовий договір, відповідно до якого працівник зобов`язався виконувати роботу продавця з робочим днем з 9:00 до 15:00, вихідний день - понеділок; ФОП ОСОБА_1 зобов`язалась виплачувати працівнику мінімальну заробітну плату на місяць. Про прийняття працівника ОСОБА_4 на роботу позивач повідомила Державну фіскальну службу України 08.02.2019. Відповідно до письмового пояснення від 15.02.2019 ОСОБА_2 , її сестра ОСОБА_4 попросила підмінити її на робочому місці, поки вона відлучиться до лікаря. Перебувала на робочому місці з 10:00 до 12:00, оплату не отримує. ОСОБА_4 15.02.2019 також надала пояснення під час інспекційного відвідування про те, що вона за трудовим договором працює продавцем у ФОП ОСОБА_1 . 15.02.2019 вона попросила свою сестру ОСОБА_2 підмінити її на роботі, тому що захворіла і хотіла поїхати в лікарню. ФОП ОСОБА_1 18.02.2019 надала пояснення про те, що сестра її невістки ОСОБА_2 працювала в торговій точці у зв`язку з тим, що ОСОБА_4 , яка працює по трудовому договору, повинна була поїхати до лікаря. Вищевказані письмові пояснення є додатками до акту інспекційного відвідування та з їх урахуванням відповідач дійшов висновку про порушення ФОП ОСОБА_1 законодавства про працю.
Позивач в судовому засіданні суду першої інстанції не заперечила, що під час інспекційного відвідування ОСОБА_2 перебувала в місці здійснення господарської діяльності з наведених вище підстав, однак ствердила, що будь-яка господарська діяльність при цьому не здійснювалась у зв`язку з відсутністю електропостачання.
Допитана судом першої інстанції свідок ОСОБА_4 пояснила, що 15.02.2019 торгівля не здійснювалась, оскільки 08.02.2019 відключили електропостачання. Підтвердила, що у зв`язку з необхідністю відвідати лікаря, на її прохання в торгівельному кіоску перебувала сестра ОСОБА_2 . Свідок після лікарні прийшла на роботу, пред`явила перевіряючим трудовий договір з позивачем. Свідок ОСОБА_2 пояснила, що з 25.02.2019 вона працює продавцем у ФОП ОСОБА_1 . Раніше впродовж двох років надавала позивачу послуги з викладки товару на підставі договору. 15.02.2019 сестра ОСОБА_4 попросила її побути в кіоску, оскільки мав прийти електрик. В цей час підійшли двоє перевіряючих, пред`явили посвідчення. Вона пояснила, що знаходиться в кіоску замість сестри, їй дали аркуш паперу, вона так і написала. Також вказала, що за кілька днів до цього в кіоску в присутності ФОП ОСОБА_1 також була перевірка, але пояснення вона не писала.
Таким чином, суд першої інстанції встановив, що 15.02.2019 під час проведення інспекційного відвідування за місцем здійснення господарської діяльності ФОП ОСОБА_1 перебувала ОСОБА_2 на прохання її сестри ОСОБА_4 , яка працює продавцем у позивача.
Суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин, а тому вказані обставини не підлягають доказуванню в силу вимог частини першої статті 78 КАС України.
Колегія суддів враховує, що відповідно до пункту 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» фактичний допуск до роботи вважається укладенням трудового договору незалежно від того, чи було прийняття на роботу належним чином оформлене, якщо робота провадилась за розпорядженням чи з відома роботодавця. Таким чином, підтвердженням того, що працівник фактично допущений до роботи, є виконання ним роботи за відповідною посадою з відома чи за розпорядженням роботодавця.
Відповідачем під час інспекційного відвідування не встановлено, а в ході судового розгляду справи не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що ОСОБА_2 фактично виконувала роботу продавця в місці здійснення господарської діяльності ФОП ОСОБА_1 .
Так, відповідач, вказавши в акті інспекційного відвідування, що під час інспекційного відвідування було зафіксовано на робочому місці ОСОБА_2 , яка здійснювала продаж товару, не підтвердив це жодним доказом. При цьому, суд зауважує, що в поясненнях, наданих позивачем та свідками під час інспекційного відвідування, такі особи не вказували, що ОСОБА_2 здійснювала продаж товарів, а лише підтвердили її короткострокове тимчасове перебування в торгівельному кіоску на прохання продавця. Будь-які фактичні дані, що інспекторами праці було зафіксовано виконання такою особою обов`язків продавця, як-то відпуск товару, одержання грошових коштів від покупців, проведення розрахунків тощо, - в матеріалах інспекційного відвідування відсутні, що підтвердив представник відповідача в судовому засіданні суду першої інстанції.
Більше того, одноразове тимчасове (за обставинами справи до двох годин) перебування особи в місці здійснення господарської діяльності позивача, за відсутності доказів виконання обов`язків продавця, а також за умови відсутності доказів домовленості з роботодавцем про виконання відповідних обов`язків, не дає підстав для висновку про те, що особа була допущена до роботи без належно укладеного трудового договору.
Окремо апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що в акті інспекційного відвідування міститься покликання на те, що при проведенні перевірки 07.02.2019 робочою групою, створеною на виконання розпорядження Рівненського міського голови від 05.02.2019 №111-р, ОСОБА_2 також проводила продаж товару. Разом з тим, під час судового розгляду справи зазначені обставини не знайшли свого підтвердження. Більш того, представник відповідача в суді першої інстанції ствердила, що жодні документально підтверджені відомості щодо проведення вищевказаної перевірки 07.02.2019 в матеріалах відповідача відсутні та не можуть бути надані для дослідження судом.
Таким чином, зібрані у справі докази не дають підстав для висновку, що між ФОП ОСОБА_1 та ОСОБА_2 виникли трудові відносини, оскільки об`єктивно не підтверджується виконання працівником роботи продавця за домовленістю з роботодавцем, а також відсутні докази поширення на працівника внутрішнього трудового розпорядку, оплати його праці, забезпечення роботодавцем умов праці, необхідної для виконання роботи, передбаченої законодавством про працю тощо. Отже, висновки відповідача, покладені в основу спірних припису та постанови, ґрунтуються на припущеннях інспекторів праці, є необ`єктивними та не підтверджені належними й допустимими доказами.
Відповідно до статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Статтею 76 КАС України встановлено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Відповідно до статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Таким чином, особливістю адміністративного судочинства є те, що обов`язок доказування в спорі покладається на відповідача - орган публічної влади, який повинен надати суду всі матеріали, які свідчать про його правомірні дії. Всупереч вищезазначеним нормам відповідачем не було надано жодних доказів, що стали підставою для прийняття відповідачем оскаржуваної постанови та припису.
Принцип обґрунтованості рішення суб`єкта владних повноважень має на увазі, що рішенням повинне бути прийнято з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), на оцінці усіх фактів та обставин, що мають значення. Європейський Суд з прав людини у рішенні по справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року, вказує, що орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.
В ході судового розгляду справи відповідач не виконав процесуального обов`язку доказування та не підтвердив належними й допустимими доказами порушення ФОП ОСОБА_1 приписів частини 1 статті 21, частини 3 статті 24 КЗпП України. Відсутність доказів порушення законодавства про працю виключає застосування штрафних санкцій, а також свідчить про безпідставність вимоги щодо усунення таких порушень.
Відповідно до частини 2 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Надаючи оцінку оскаржуваним рішенням суб`єкта владних повноважень на предмет відповідності вказаним критеріям, суд зазначає, що припис про усунення виявлених порушень від 26.02.2019 №РВ99/1637/АВ/П та постанова про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами від 12.03.2019 №РВ99/1637/000065/ТД-ФС прийняті відповідачем з порушенням принципу пропорційності, зокрема, без дотримання балансу між цілями, на досягнення яких спрямоване таке рішення, і несприятливими наслідками для прав позивача. Крім цього, відповідачем при прийнятті таких рішень не враховано всіх обставин, що мають значення, а тому такі постанова та припис є необґрунтованими та підлягають скасуванню, а порушене право позивача - судовому захисту.
Доводи апеляційної скарги зазначених висновків суду не спростовують і не дають підстав вважати, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.
Згідно із статтею 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає вимогам статті 242 КАС України, підстав для задоволення вимог апеляційної скарги колегією суддів не встановлено.
Згідно з частиною другою статті 6 КАС України та статті 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» передбачено застосування судами Конвенції та практики ЄСПЛ, як джерела права.
У пункті 58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010 Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.
Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі повинні оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду. Відтак, інші, зазначені відповідачем в апеляційній скарзі доводи, окрім проаналізованих вище, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин справи і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.
Відповідно до статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують, а зводяться до переоцінки доказів та незгоди з ними.
Керуючись частиною третьою статті 243, 308, 310, 316, 321, 325, 328 КАС України, суд, -

                                                       ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Управління Держпраці у Рівненській області залишити без задоволення, а рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 08 липня 2019 року - без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя	 	В. В. Ніколін 	
судді	 	О. М. Гінда 	
 	 	Д. М. Старунський  	
Повне судове рішення складено 29 січня 2020 року.