Ухвала
 
13 лютого 2020 року
м. Київ
 
справа № 233/338/18
провадження № 61-420ск20
 
Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Стрільчука В. А., розглянувши касаційну скаргу Кабінету Міністрів України на рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 06 вересня 2019 року та постанову Донецького апеляційного суду від 27 листопада 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Кабінету Міністрів України, Державної казначейської служби України, третя особа - Служба Безпеки України, про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом та іншим ушкодженням здоров`я,
 
ВСТАНОВИВ:
 
У січні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з указаним позовом, в якому просила стягнути з Держави Україна в особі Кабінету Міністрів України на свою користь 1 000 000 грн на відшкодування моральної шкоди, завданої терористичним актом, що призвів до заподіяння каліцтва та ушкодження здоров`я, а також відсутністю ефективного розслідування цього злочину, шляхом списання Державною казначейською службою України коштів з єдиного казначейського рахунку.
 
Рішенням Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від  06 вересня 2019 року позов задоволено частково. Стягнуто з Державного бюджету України шляхом списання Державною казначейською службою України коштів з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_1 620 000 грн на відшкодування моральної шкоди, завданої терористичним актом, що призвів до заподіяння каліцтва та ушкодження здоров`я, а також відсутністю ефективного розслідування цього злочину.
 
Постановою Донецького апеляційного суду від 27 листопада 2019 року апеляційну скаргу представника Кабінету Міністрів України залишено без задоволення, а рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від  06 вересня 2019 року - без змін.
 
06 лютого 2020 року, тобто з пропуском встановленого законом строку на касаційне оскарження, Кабінет Міністрів України подав касаційну скаргу на рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 06 вересня 2019 року та постанову Донецького апеляційного суду від 27 листопада 2019 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.
 
Кабінет Міністрів України заявив клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 06 вересня 2019 року та постанови Донецького апеляційного суду від  27 листопада 2019 року, посилаючись на те, що 26 грудня 2019 року він подав касаційну скаргу на вказані судові рішення. Ухвалою Верховного Суду у складі судді Касаційного цивільного суду від 11 січня 2020 року касаційну скаргу було повернено у зв`язку з тим, що представник Кабінету Міністрів України не мав права її підписувати, оскільки додана ним до касаційної скарги довіреність не містила дати її вчинення.
 
Клопотання підлягає задоволенню з таких підстав.
 
08 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ». Пунктом 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» цього Закону встановлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.
 
Відповідно до статті 390 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення. Строк на касаційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині третій статті 394 цього Кодексу.
 
Доводи клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 06 вересня 2019 року та постанови Донецького апеляційного суду від  27 листопада 2019 року свідчать про поважність причин пропуску цього строку та наявність підстав для його поновлення, оскільки, звернувшись 27 листопада 2019 року з касаційною скаргою на вищевказані судові рішення, заявник дотримався строку на їх касаційне оскарження, передбаченого частиною першою статті 390 ЦПК України. Крім того, в межах тридцятиденного строку з дня винесення ухвали Верховного Суду про повернення його касаційної скарги, заявник виправив недоліки касаційної скарги і подав її до Верховного Суду.
 
Разом з тим касаційна скарга не може бути прийнята до розгляду та вирішення питання про відкриття касаційного провадження, оскільки вона не відповідає вимогам пункту 3 частини четвертої статті 392 ЦПК України, до касаційної скарги не додано документів, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документів, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.
 
Доводи заявника про те, що позов заявлено до Держави Україна в особі Кабінету Міністрів України, а Держава Україна згідно зі статтею 2 Закону України «Про судовий збір» не є платником судового збору, що узгоджується з висновками, зробленими Верховним Судом у постанові від 18 червня 2018 року у справі № 804/927/17, не заслуговують на увагу, оскільки вони зводяться до помилкового тлумачення правових висновків Верховного Суду у вказаній справі. Так, у постанові Верховного Суду від 18 червня 2018 року у справі № 804/927/17 зроблено висновок, що громадські організації, які здійснюють свою діяльність без створення юридичної особи, не визначені платниками судового збору, водночас висновків про те, що органи державної влади не є платниками судового збору, вказана постанова Верховного Суду не містить. Враховуючи зазначене, підстав вважати, що заявник звільнений від сплати судового збору, немає, а тому йому необхідно сплатити судовий збір.
 
Ставка судового збору, чинна на час подання касаційної скарги на рішення суду, встановлена підпунктом 7 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» та визначена в розмірі 200 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги в розмірі оспорюваної суми.
 
Відповідно до частини четвертої статті 6 Закону України «Про судовий збір», якщо скаргу (заяву) подано про перегляд судового рішення в частині позовних вимог (сум, що підлягають стягненню за судовим рішенням), судовий збір за подання скарги (заяви) вираховується та сплачується лише щодо перегляду судового рішення в частині таких позовних вимог (оспорюваних сум).
 
Як зазначено вище, Кабінет Міністрів України оскаржує судові рішення, якими з Державного бюджету України на користь позивача було стягнуто 620 000 грн на відшкодування моральної шкоди.
 
Позовну заяву подано у січні 2018 року, ставка судового збору за подання до суду позовної заяви майнового характеру фізичною особою або фізичною особою-підприємцем становила 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (прожитковий мінімум для працездатних осіб станом на 01 січня 2018 року - 1 762 грн) (підпункт 1 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» в редакції, чинній станом на день подання позовної заяви в цій справі).
 
Таким чином, судовий збір за подання касаційної скарги в цій справі становить 12 400 грн (620 000 грн х 1% х 200%).
 
Судовий збір за подання касаційної скарги до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду в розмірі 12 400 грн має бути перерахований або внесений за реквізитами: отримувач коштів - УК у Печер. р?ні/ Печерс.р?н/22030102, ЄДРПОУ - 38004897, банк отримувача - Казначейство України (ЕАП), номер рахунку отримувача (стандарт IBAN) UA288999980313151207000026007, Код класифікації доходів бюджету - 22030102 «Судовий збір (Верховний Суд, 055)».
 
Порядок сплати судового збору визначено статтею 6 Закону України «Про судовий збір». На підтвердження сплати судового збору необхідно надати Верховному Суду оригінал квитанції (платіжного доручення).
Відповідно до частини другої статті 393 ЦПК України у разі, якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 392 цього Кодексу в редакцій, чинній на час подання касаційної скарги, зокрема, якщо до скарги не додано документів, що підтверджують сплату судового збору, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу (залишення заяви без руху), про що суддею постановляється відповідна ухвала.
 
Отже, касаційну скаргу Кабінету Міністрів України необхідно залишити без руху з наданням можливості усунути вищевказані недоліки.
 
Керуючись статтями 185, 390, 392, 393 ЦПК України,
 
УХВАЛИВ:
 
Клопотання Кабінету Міністрів України про поновлення строку на касаційне оскарження задовольнити.
 
Поновити Кабінету Міністрів України строк на касаційне оскарження рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 06 вересня 2019 року та постанови Донецького апеляційного суду від 27 листопада 2019 року.
 
Касаційну скаргу Кабінету Міністрів України на рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 06 вересня 2019 року та постанову Донецького апеляційного суду від 27 листопада 2019 року залишити без руху та надати для усунення зазначених вище недоліків строк десять днів з дня вручення цієї ухвали.
 
У разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали скарга вважатиметься неподаною і буде повернута заявнику.
 
Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя                                                                                               В. А. Стрільчук