ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 березня 2020 року	Львів	Справа № 260/436/19 пров. № А/857/1442/20	
 Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючої судді                                                             Хобор Р.Б.,
суддів                                                                                 Сеника Р.П., Кухтея Р.В.
з участю секретаря судового засідання                                 Гром І.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу приватного підприємства «Виробничо-торгова фірма «Дари Природи» на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 10 грудня 2019 року, ухвалене суддею Гебеш С.А. у м. Ужгороді о 09 год. 29 хв. у справі № 260/436/19 за адміністративним позовом приватного підприємства «Виробничо-торгова фірма «Дари Природи» до Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області про визнання протиправним рішення, зобов`язання вчинити дії,

                                                            В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом у якому просить суд визнати протиправним та скасувати рішення державного кадастрового реєстратора в Іршавському районі Головного управління Дежгеокадастру у Закарпатській області № ПВ-2100003352019 від 21 березня 2019 року та зобов`язати внести зміни до відомостей у Державному земельному кадастрі про вид використання земельної ділянки розміром 3,15 га, за кадастровим 2121980800:02:001:0022, що перебуває у користуванні приватного підприємства «Виробничо-торгова фірма «Дари Природи» і розташована за адресою: вул. Івана Франка, 222, с. Білки, Іршавського району, Закарпатської області.
Позовні вимоги мотивовано тим, що 21 березня 2019 року директор приватного підприємства «Виробничо-торгова фірма «Дари Природи» ОСОБА_1 Іштван подав до державного кадастрового реєстратора відділу в Іршавському районі Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області заяву про внесення відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру про вид використання земельної ділянки площею 3,15 га за кадастровим номером 2121980800:02:001:0022, що перебуває в користуванні  приватного підприємства «Виробничо-торгова фірма «Дари Природи», розташованої за адресою: вул. І. Франка, 222, с. Білки, Іршавський район, Закарпатська область. 
21.03.2019 року державний кадастровий реєстратор розглянув цю заяву та прийняв рішення № ПВ-2100003352019  про відмову в прийнятті заяви про внесення відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру. Рішення державного кадастрового реєстратора мотивовано тим, що позивач подав документи не в повному обсязі. При цьому рекомендував привести документацію із землеустрою у відповідність із вимогами чинного законодавства та розробити проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки відповідно до статті 50 Закону України «Про землеустрій».
Ці дії та рішення державного кадастрового реєстратора позивач вважає протиправними та такими, що не відповідають вимогам земельного законодавства з огляду на таке.
Земельна ділянка та нерухоме майно, на якій розташоване приватне підприємство «Виробничо-торгова фірма «Дари Природи», згідно з Державним актом на право колективної власності на землю від 15 березня 1994 року серії ЗК № 005-00001 належали колективному сільськогосподарському підприємству «За нове життя» (далі – КГСП «За нове життя»). Цільове призначення земельної ділянки визначено як землі сільськогосподарського призначення. Земельна ділянка і майно розташоване на ній, використовувалось КСГП «За нове життя» для виробничої діяльності в якості консервного цеху. У зв`язку з реформуванням КСГП «За нове життя» майно консервного цеху передано 114 його працівникам у якості майнових паїв.
Згідно з комісійним актом прийому - передачі майна до Закритого акціонерного товариства торгово-виробнича фірма «Дари природи» від КСГП «За нове життя» разом із консервним цехом перейшло право користування земельною ділянкою, на якій розташований цех площею 3,15 гектара.
Отже, як зазначає позивач, на день подання заяви земельна ділянка площею 3,15 га, на якій був розташований консервний цех КСГП «За нове життя» вже була сформована, а відділом в Іршавському районі Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області присвоєно кадастровий номер. 
Тому, як вважає позивач, вимога кадастрового реєстратора про розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не відповідає статті 50 Закону України «Про землеустрій», згідно з якою проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється у разі формування нової земельної ділянки або зміни цільового призначення земельної ділянки.
Оскільки будівлі, які розташовані на цій земельній ділянці, знаходяться у власності підприємства, то відповідно до статті 377 Цивільного кодексу України та статті 120 Земельного кодексу України підприємство має право на земельну ділянку при переході у власність споруд, що розміщені на ній.
Позивач зазначає, що, відмовляючи у внесенні відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру, державний кадастровий реєстратор порушив конституційне право позивача на користування земельною ділянкою та вважає, що належним захистом порушеного права є скасування рішення відповідача про відмову внести зміни до відомостей до Державного земельного кадастру про вид використання земельної ділянки та зобов`язати відповідача внести відповідні зміни.
Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 10 грудня 2019 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.
Не погодившись із цим рішенням суду його оскаржив позивач, приватне підприємство «Виробничо-торгова фірма «Дари Природи», подавши апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та постановити нове рішення, яким адміністративний позов задовольнити. 
У обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач зазначає те, що суд першої інстанції порушив норми матеріального права, неповно з`ясував обставини справи та зробив помилковий висновок про відмову в задоволенні позову. 
Таку позицію позивач пояснює тим, що земельна ділянка та нерухоме майно, на якій розташоване приватне підприємство «Виробничо-торгова фірма «Дари Природи», згідно з Державним актом на право колективної власності на землю від 15 березня 1994 року серії ЗК № 005-00001 належали КГСП «За нове життя». Цільове призначення земельної ділянки визначено як землі сільськогосподарського призначення. Земельна ділянка і майно, розташоване на ній, використовувалось КСГП «За нове життя» для виробничої діяльності в якості консервного цеху. У зв`язку з реформуванням КСГП «За нове життя» майно консервного цеху передано 114 його працівникам у якості майнових паїв.
Згідно з комісійним актом прийому - передачі майна до Закритого акціонерного товариства торгово-виробнича фірма «Дари природи» від КСГП «За нове життя» разом із консервним цехом перейшло право користування земельною ділянкою, на якій розташований цех площею 3,15 га.
Отже, як зазначає позивач, на день подання заяви земельна ділянка площею 3,15 га, на якій був розташований консервний цех КСГП «За нове життя» вже була сформована, а відділом в Іршавському районі Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області присвоєно кадастровий номер. 
Тому, позивач вважає, що вимога кадастрового реєстратора про розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не відповідає статті 50 Закону України «Про землеустрій», згідно з якою проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється у разі формування нової земельної ділянки або зміни цільового призначення земельної ділянки.
Позиція відповідача зводиться до того, що відповідно до положень статті 50 Закону України «Про землеустрій» проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок складаються у разі зміни цільового призначення земельних ділянок або формування нових земельних ділянок. Проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок погоджуються та затверджуються в порядку, встановленому Земельним кодексом України.
На думку відповідача, державний кадастровий реєстратор, відмовляючи у внесенні відомостей до Державного земельного кадастру, діяв у порядку та на підставі норм Закону України «Про Державний земельний кадастр», оскільки позивач до заяви з проханням внести зміни до відомостей до Державного земельного кадастру про вид використання земельної ділянки розміром 3,15 га, що перебуває у користуванні приватного підприємства «Виробничо-торгова фірма «Дари Природи» і розташована за адресою: с. Білки, вул. Івана Франка, 222 Іршавського району, Закарпатської області, не додав проект землеустрою про відведення земельної ділянки.
Заслухавши суддю – доповідача, пояснення учасників справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд при розгляді цієї справи виходить з наступних міркувань.
Суд першої інстанції встановив те, що земельна ділянка площею 3,15 га, яка розташована за адресою: с. Білки, вул. Івана Франка, 222, Іршавського району, Закарпатської області, згідно з державним актом на право колективної власності на землю серії ЗК № 005-00001 від 15 березня 1994 року належала КСГП «За нове життя». Цільове призначення земельної ділянки визначено як землі сільськогосподарського призначення. 
У травні 2000 року КСГП «За нове життя» реорганізовано у Закрите акціонерне товариство торгово-виробнича фірма «Дари природи», а майно консервного цеху передано 114 його працівникам у якості майнових паїв.
Згідно з комісійним актом прийому - передачі майна від 08 травня 2000 року від КСГП «За нове життя» до Закритого акціонерного товариства торгово-виробнича фірма «Дари природи», разом із консервним цехом, перейшло право користування земельною ділянкою, на якій розташований цех, площею 3,15 гектара.
21 березня 2019 року директор приватного підприємства «Виробничо-торгова фірма «Дари Природи» ОСОБА_2 Янош Іштван подав до державного кадастрового реєстратора відділу в Іршавському районі Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області заяву про державну реєстрацію земельної ділянки площею 4,5140 га, що розташована за адресою: вул. І. Франка, 222, с. Білки, Іршавський район, Закарпатська область. 
21 березня 2019 року державний кадастровий реєстратор розглянув цю заяву та прийняв рішення № ПВ-2100003352019  про відмову в прийнятті заяви про внесення відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру. Рішення державного кадастрового реєстратора мотивовано тим, що позивач подав документи не в повному обсязі. При цьому, рекомендував привести документацію із землеустрою у відповідність із вимогами чинного законодавства та розробити проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки відповідно до статті 50 Закону України «Про землеустрій».
Приймаючи рішення у цій справі, суд першої інстанції виходив з того, що відмовляючи у внесенні відомостей до Державного земельного кадастру, державний кадастровий реєстратор, діяв у порядку та на підставі норм Закону України «Про Державний земельний кадастр».
Апеляційний суд частково погоджується із вказаним висновком з огляду на наступні обставини.
Відповідно до статті 20 Закону України «Про Державний земельний кадастр» від 07 липня 2011 року № 3613-VI (далі – Закон № 3613-VI) відомості Державного земельного кадастру є офіційними.
Внесення до Державного земельного кадастру передбачених цим Законом відомостей про об`єкти Державного земельного кадастру є обов`язковим.
Підпунктом «б» частини 2 статті 21 Закону № 3613-VI відомості щодо виду використання земельної ділянки в межах певної категорії земель вносяться до Державного земельного кадастру:
-          на підставі відповідної документації із землеустрою, яка розробляється при формуванні земельних ділянок, - щодо земельних ділянок, які формуються;
-          на підставі письмової заяви власника (користувача) земельної ділянки державної чи комунальної власності, - у разі зміни виду використання земельної ділянки (крім земель сільськогосподарського призначення та земель оборони);
-          на підставі проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, яким передбачена зміна її цільового призначення.
Частиною 1-6 статті 24 Закону № 3613-VI визначено, що державна реєстрація земельної ділянки здійснюється при її формуванні шляхом відкриття Поземельної книги на таку ділянку.
Державна реєстрація земельних ділянок здійснюється за місцем їх розташування відповідним Державним кадастровим реєстратором центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.
Державна реєстрація земельних ділянок здійснюється за заявою:
-          особи, якій за рішенням органу виконавчої влади, органу місцевого самоврядування надано дозвіл на розроблення документації із землеустрою, що є підставою для формування земельної ділянки при передачі її у власність чи користування із земель державної чи комунальної власності, або уповноваженої нею особи;
-          власника земельної ділянки, користувача земельної ділянки державної чи комунальної власності (у разі поділу чи об`єднання раніше сформованих земельних ділянок) або уповноваженої ними особи;
-          органу виконавчої влади, органу місцевого самоврядування (у разі формування земельних ділянок відповідно державної чи комунальної власності);
-          замовником технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земель (у разі внесення до Державного земельного кадастру за результатами проведення інвентаризації земель масиву земель сільськогосподарського призначення відомостей про земельну ділянку, що входить до такого масиву).
Для державної реєстрації земельної ділянки Державному кадастровому реєстратору, який здійснює таку реєстрацію, подаються:
-          заява за формою, встановленою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері земельних відносин;
-          оригінал документації із землеустрою, яка є підставою для формування земельної ділянки;
-          документація із землеустрою, яка є підставою для формування земельної ділянки у формі електронного документа.
Заява з доданими документами надається заявником особисто чи уповноваженою ним особою або надсилається поштою цінним листом з описом вкладення та повідомленням про вручення, а в разі подання заяви в електронній формі - надсилається засобами телекомунікаційного зв`язку.
Державний кадастровий реєстратор, який здійснює державну реєстрацію земельних ділянок, протягом чотирнадцяти днів з дня реєстрації заяви:
-          перевіряє відповідність документів вимогам законодавства;
-          за результатами перевірки здійснює державну реєстрацію земельної ділянки або надає заявнику мотивовану відмову у державній реєстрації.
Підставою для відмови у здійсненні державної реєстрації земельної ділянки є:
-          розташування земельної ділянки на території дії повноважень іншого Державного кадастрового реєстратора;
-          подання заявником документів, передбачених частиною четвертою цієї статті, не в повному обсязі;
-          невідповідність поданих документів вимогам законодавства;
-          знаходження в межах земельної ділянки, яку передбачається зареєструвати, іншої земельної ділянки або її частини.
Проаналізувавши наведені норми Закону № 3613-VI, апеляційний суд зазначає, що державна реєстрація земельної ділянки здійснюється при її формуванні шляхом відкриття Поземельної книги на таку ділянку, а внесення відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру здійснюється щодо уже зареєстрованих земельних ділянок.
Апеляційний суд встановив те, що 21 березня 2019 року директор приватного підприємства «Виробничо-торгова фірма «Дари Природи» ОСОБА_2 Янош Іштван подав до державного кадастрового реєстратора відділу в Іршавському районі Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області заяву про державну реєстрацію земельної ділянки площею 4,5140 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 район АДРЕСА_2 область на що отримав відмову.
Однак, в адміністративному позові директор приватного підприємства «Виробничо-торгова фірма «Дари Природи» ОСОБА_2 Янош Іштван просить скасувати рішення державного кадастрового реєстратора та зобов`язати його внести зміни до відомостей до Державного земельного кадастру про вид використання земельної ділянки розміром 3,15 га, за кадастровим номером 2121980800:02:001:0022, що перебуває у користуванні приватного підприємства «Виробничо-торгова фірма «Дари Природи» і розташована за адресою: вул. Івана Франка, 222, с. Білки, Іршавського району, Закарпатської області.
Тобто, вимоги заяви, яку позивач подав відповідачу стосуються державної реєстрації земельної ділянки, а вимоги адміністративного позову – внесення змін до Державного земельного кадастру щодо відомостей про вид використання земельної ділянки. Крім того, розміри земельної ділянки, про яку позивач вказав у заяві, що подана кадастровому реєстратору та позовній заяві є різними та становлять відповідно 4,5140 га і 3,15 га.
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Згідно з позицією Європейського суду з прав людини, процедурні гарантії, закріплені в ст. 6 Конвенції, гарантують кожному право подання скарги щодо його прав та обов`язків цивільного характеру до суду чи органу правосуддя. Таким чином втілюється право на звернення до суду, одним із аспектів якого є право доступу, тобто право розпочати провадження у судах з цивільних питань. Кожен має право на подання до суду скарги, пов`язаної з його або її правами та обов`язками; на це право, що є одним з аспектів права на доступ до суду, може посилатися кожен, хто небезпідставно вважає, що втручання у реалізацію його або її прав є неправомірним (рішення у справі «Голдер проти Сполученого Королівства» (Golder v. the United Kingdom), серія А №18, п. 28–36).
Суд також враховує вже зазначену позицію Європейського суду з прав людини у справі «Голдер проти Сполученого Королівства», згідно з якою саме «небезпідставність» доводів позивача про неправомірність втручання в реалізацію його прав є умовою реалізації права на доступ до суду. У п. 30–32 рішення у справі «Наталія Михайленко проти України» (заява №49069/11) Суд повторює, що п. 1 ст. 6 Конвенції гарантує кожному право на подання до суду скарги, пов`язаної з його або її правами та обов`язками цивільного характеру (див. рішення у справі «Голдер проти Сполученого Королівства» (Golder v. the United Kingdom), п. 36, Series A №18). На це «право на суд», в якому право на доступ до суду є одним з аспектів, може посилатися кожен, хто небезпідставно вважає, що втручання в реалізацію його або її прав цивільного характеру є неправомірним.
Конвенція призначена для гарантування не теоретичних або примарних прав, а прав практичних та ефективних. Це особливо стосується гарантій, закріплених ст. 6 Конвенції, з огляду на визначне місце, яке у демократичному суспільстві займають право на справедливий суд разом з усіма гарантіями за цією статтею (див. рішення у справі «Принц Ліхтенштейну Альберт-Адам ІІ проти Німеччини» (Prince Hans-Adam II of Liechtenstein v. Germany) [ВП], заява №42527/98, п. 45). У п. 54 рішення у справі «Креуз проти Польщі (Kreuz v. Poland, заява №28249/95) Суд також погодився, що можуть бути справи, в яких майбутній позивач повинен мати попередній дозвіл до того, як йому дозволять процедуру подання позову (див. рішення суду у справі «Ашингдейн проти Сполученого Королівства» (Ashingdane v. the United Kingdom), серія A, №93, п. 59).
Гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване в законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб твердження про порушення прав було обґрунтованим. Обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.
Відсутність спору, у свою чергу, виключає можливість звернення до суду, оскільки відсутнє право, що підлягає судовому захисту. 
Аналогічний висновок сформований у постанові Верховного Суду України від 15 листопада 2016 року у справі № 800/301/16 і постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі № 802/2474/17-а.
Тому, апеляційний суд вважає, що позовна вимога про зобов`язання відповідача внести зміни до відомостей в Державному земельному кадастрі про вид використання земельної ділянки розміром 3,15 га, за кадастровим номером 2121980800:02:001:0022, що перебуває у користуванні приватного підприємства «Виробничо-торгова фірма «Дари Природи», розташованої за адресою: вул. Івана Франка, 222, с. Білки, Іршавського району, Закарпатської області задоволення не підлягає, оскільки відповідач з цього приводу рішення не приймав, а тому відсутнє право, яке підлягає захисту.
Оцінюючи позовну вимогу про скасування рішення державного кадастрового реєстратора в Іршавському районі Головного управління Дежгеокадастру у Закарпатській області № ПВ-2100003352019 від 21 березня 2019 року апеляційний суд звертає увагу на таке. 
Як уже вище зазначав апеляційний суд, державна реєстрація земельної ділянки здійснюється при її формуванні.
Частиною 2 статті 79-1 Земельного кодексу України передбачено, що формування земельних ділянок здійснюється:
-          у порядку відведення земельних ділянок із земель державної та комунальної власності; 
-          шляхом поділу чи об`єднання раніше сформованих земельних ділянок;
-          шляхом визначення меж земельних ділянок державної чи комунальної власності за проектами землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, проектами землеустрою щодо впорядкування території для містобудівних потреб, проектами землеустрою щодо приватизації земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій;
-          шляхом інвентаризації земель у випадках, передбачених законом;
-          за проектами землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв).
Частиною 1 статті 50 Закону України «Про землеустрій» передбачено, що у разі зміни цільового призначення земельних ділянок або формування нових земельних ділянок складаються проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок.
Однак, позивач при поданні заяви про державну реєстрацію земельної ділянки, надав документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), яка не є належною проектною документацією у цьому випадку.
Отже, на думку апеляційного суду, відповідач діяв в порядку і спосіб, що передбачені чинним законодавством України.
Тому в задоволенні позовної вимоги про скасування рішення відповідача необхідно відмовити.
Відповідно до частини 1 статті 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
З огляду на вищевикладене, у зв`язку з неправильним застосуванням судом першої інстанції норм матеріального права, рішення суду першої інстанції необхідно змінити в частині мотивів відмови в задоволенні адміністративного позову, оскільки висновок суду про відмову в задоволенні позовних вимог є вірним.
Судові витрати розподілу не підлягають.
Керуючись ст.ст. 308, 310, 315, 317, 321, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

                                                  П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу приватного підприємства «Виробничо-торгова фірма «Дари Природи» задовольнити частково.
Рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 10 грудня 2019 року в справі № 260/436/19 змінити в частині мотивів відмови в задоволенні адміністративного позову. 
В задоволенні адміністративного позову приватного підприємства «Виробничо-торгова фірма «Дари Природи» до Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області про визнання протиправним рішення і зобов`язання вчинити дії відмовити з мотивів, що викладені в мотивувальній частині цієї постанови.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, за наявності, яких постанова може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуюча суддя	 	Р. Б. Хобор 	
судді	 	Р. В. Кухтей 	
 	 	Р. П. Сеник 	
Повний текст постанови складений  03.03.2020 року