Постанова
Іменем України
 
24 грудня 2019 року
місто Київ
 
справа № 369/12668/15-ц
провадження № 61-46166св18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Погрібного С. О. (суддя-доповідач), Олійник А. С., Яремка В. В.,
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - ОСОБА_2 ,
треті особи: ОСОБА_3 , приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Копійка Любов Петрівна,
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 15 грудня 2015 року у складі судді Нікушина В. В. та постанову Апеляційного суду Київської області від 20 вересня 2018 року у складі колегії суддів: Волохова Л. А., Березовенко Р. В., Лівінського С. В.,
ВСТАНОВИВ:
І. ІСТОРІЯ СПРАВИ
У листопаді 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом про витребування земельних ділянок із чужого незаконного володіння. 
Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 15 грудня 2015 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без розгляду на підставі заяви ОСОБА_1 про залишення позову без розгляду.
Не погодившись з ухвалою суду, ОСОБА_1 у червні 2018 року звернувся до Апеляційного суду Київської області з апеляційною скаргою.
Постановою Апеляційного суду Київської області від 20 вересня 2018 року апеляційна скарга ОСОБА_1 залишена без задоволення, ухвала суду першої інстанції залишена без змін.
Суд апеляційної інстанції, залишаючи без змін ухвалу суду першої інстанції, керувався тим, що наданий заявником висновок експерта, відповідно до якого підпис у заяві про залишення позову без розгляду виконаний не позивачем, не відповідає вимогам Закону України «Про судову експертизу» та Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженої наказом Міністерством юстиції України від 08 жовтня 1998 року № 53/5. Суд зазначив, що почеркознавча експертиза є різновидом криміналістичної експертизи. Відповідно до законодавства виключно державними спеціалізованими установами здійснюється судово-експертна діяльність, пов`язана з проведенням криміналістичних, судово-медичних і судово-психіатричних експертиз. Однак, експертизу проведено Товариством з обмеженою відповідальністю «Експертно-правова консалтингова компанія «Юрекс» (далі - ТОВ «Юрекс»). З огляду на зазначене, суд дійшов висновку про проведення експертизи неналежним суб`єктом судово-експертної діяльності, адже ТОВ «Юрекс» не відноситься до державних спеціалізованих установ. Окрім того висновок містить положення про те, що питання наявності (відсутності) монтажу у досліджуваних підписах від імені ОСОБА_1 виходить за межі компетенції експерта-почеркознавця. Суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що заявником не надано належних, допустимих та достатніх доказів, які б свідчили про порушення судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, що, у свою чергу, призвело б до ухвалення незаконного рішення.
ІІ. АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
Короткий зміст вимог касаційної скарги 
У касаційній скарзі, поданій до Верховного Суду у жовтні 2018 року, ОСОБА_1 просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій, справу направити на розгляд до суду першої інстанції.
Узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу
Касаційна скарга обґрунтовувалася порушенням судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права. Заявник зазначає, що факт того, що підпис у заяві про залишення позову без розгляду виконаний іншою особою, а не позивачем, підтверджений висновком експертизи ТОВ «Юрекс» від 31 січня 2018 року. Зазначений висновок не мав наперед визначеного для суду значення, а, відтак, висновок суду апеляційної інстанції про недоведеність факту підписання заяви іншою особою є необґрунтованим та передчасним.
Узагальнений виклад позиції інших учасників справи
У наданому відзиві відповідач просив залишити касаційну скаргу без задоволення.
ІІІ. ВІДОМОСТІ ПРО РУХ СПРАВИ У СУДІ КАСАЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЇ ТА МЕЖІ РОЗГЛЯДУ СПРАВИ 
Ухвалою Верховного Суду від 05 листопада 2018 року відкрито касаційне провадження та витребувано матеріали справи із суду першої інстанції.
Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
За змістом правила частини першої статті 401 ЦПК України попередній розгляд справи проводиться колегією у складі трьох суддів у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи. 
З метою визначення меж розгляду справи Верховним Судом застосовані правила статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Критерії оцінки правомірності оскаржуваних судових рішень визначені у статті 213 ЦПК України 2004 року, статті 263 ЦПК України, відповідно до яких судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
ІV. ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
Верховний Суд вислухав суддю-доповідача, перевірив доводи касаційної скарги та матеріали цивільної справи, за результатами чого зробив висновок, що оскаржувані судові рішення відповідають вимогам законності та обґрунтованості, визначеним у статті 213 ЦПК України 2004 року, статті 263 ЦПК України, касаційна скарга не підлягає задоволенню.
Оцінка аргументів, викладених у касаційній скарзі 
За змістом статті 207 ЦПК України 2004 року залишення заяви без розгляду - це форма закінчення розгляду цивільної справи без ухвалення судового рішення, у зв`язку із виникненням обставин, які перешкоджають розгляду справи, але можуть бути усунуті в майбутньому.
Відповідно до пункту 5 частини першої статті 207 ЦПК України 2004 року суд постановляє ухвалу про залишення заяви без розгляду, якщо позивач подав заяву про залишення позову без розгляду.
Згідно з частиною першою статті 11 ЦПК України 2004 року суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Закріплене за позивачем право на подання такої заяви є абсолютним. Сторони вільні розпоряджатися своїми правами на власний розсуд.
Суд зобов`язаний залишити подану заяву без розгляду, якщо позивач звернувся з таким клопотанням.
Суд першої інстанції, задовольняючи заяву ОСОБА_1 про залишення позовної заяви без розгляду, з висновком якого погодився й суд апеляційної інстанції, обґрунтовано керувався тим, що відповідно до вимог статті 207 ЦПК України 2004 року суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо позивач подав таку заяву.
За правилом частини шостої статті 147 ЦПК України 2004 року висновок експерта для суду не є обов`язковим і оцінюється судом за правилами, встановленими статтею 212 цього Кодексу.
Відповідно до частин першої, другої статті 212 ЦПК України 2004 року суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.
Отже, доводи представника ОСОБА_1 про те, що суд не надав належної оцінки висновкам експертизи ТОВ «Юрекс» від 31 січня 2018 року, Верховний Суд визнає необґрунтованим та такими, які не можуть слугувати підставою для скасування оскаржуваних судових рішень.
Судами встановлено, що заяву про залишення позову без розгляду ОСОБА_1 подано особисто до суду 07 грудня 2015 року.
Відповідно до пункту 2.2 Інструкції з діловодства в місцевих загальних судах, апеляційних судах областей, апеляційних судах міст Києва та Севастополя, Апеляційному суді Автономної Республіки Крим та Вищому спеціалізованому суді України з розгляду цивільних і кримінальних справ, затвердженої наказом Державної судової адміністрації України 17 грудня 2013 року № 173, приймання кореспонденції від осіб, які беруть участь у справі (їх представників або кур`єра), здійснюється за пред`явленням оригіналу документа, що посвідчує особу (документа, що підтверджує повноваження представника або належність його до організації-відправника). У разі непред`явлення таких документів або пред`явлення таких, що не оформлені відповідно до вимог чинного законодавства, кореспонденція не приймається.
Таким чином, правила наведеної інструкції виключають можливість отримання кореспонденції від особи, яка не має відповідних повноважень на подання документів.
В оцінці доводів поданої касаційної скарги Верховним Судом також враховано, що ухвалу суду першої інстанції про залишення позову без розгляду від 15 грудня 2015 року особисто отримано ОСОБА_1 20 січня 2016 року, проте як доказ незгоди з таким судовим рішенням у встановлені процесуальним законом строки апеляційну скаргу з вимогою про його скасування не подано.
Апеляційну скаргу на зазначену ухвалу подано позивачем за спливом більше ніж двох років, лише у червні 2018 року. З урахуванням наведених обставин, сама послідовність дій позивача дає підстави для висновку, що заява про залишення позову без розгляду подана самим ОСОБА_1 .
Верховним Судом також враховано, що залишення позову без розгляду не перешкоджає повторному зверненню до суду з таким самим позовом.
Однією з основних гарантій права сторони на судовий захист є право оскарження судових рішень (стаття 129 Конституції України). Реалізація цього права здійснюється, зокрема, шляхом оскарження судових рішень у судах апеляційної та касаційної інстанцій.
Згідно із частиною третьою статті 27 ЦПК України 2004 року особи, які беруть участь у справі, зобов`язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки.
Праву особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондує обов`язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються його безпосередньо та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (ALIMENTARIA SANDERS S.A. V. SPAIN, № 11681/85, § 35, ЄСПЛ, від 07 липня 1989 року).
Враховуючи викладене, ОСОБА_1 достеменно було відомо про оскаржувану ухвалу суду першої інстанції від 15 грудня 2015 року, яку він отримав 20 січня 2016 року, однак заявник звернувся до суду із апеляційною скаргою лише у червні 2018 року, тобто з пропуском строку на апеляційне оскарження більш ніж два роки.
Підсумовуючи, Верховний Суд констатує, що заявник був обізнаний про ухвалення оскаржуваного судового рішення, однак, діючи на власний розсуд, жодних дій щодо його вчасного оскарження не вчиняв протягом тривалого часу. Право позивача вимагати залишення його позову без розгляду є безумовним, суд не вправі відмовити у задоволені такої заяву з будь-яких міркувань. Залишення позову без розгляду не є тотожним відмові від позову, при цьому прийняттю відмови від позову передує обов`язок роз`яснити позивачу наслідки вчинення таких процесуальних дій, це правило не поширюється на порядок залишення позову без розгляду.
Відповідно до усталеної практики ЄСПЛ (рішення у справах «Пономарьов проти України», «Устименко проти України», «Рябих проти Російської Федерації», «Нелюбін проти Російської Федерації») повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду, перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію, а сама можливість існування двох точок зору на один предмет не є підставою для нового розгляду. Повноваження вищих судів мають використовуватися для виправлення фундаментальних порушень. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного й обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення.
Отже, висновки судів першої та апеляційної інстанцій відповідають обставинам справи, які встановлені відповідно до вимог процесуального закону та узгоджуються з нормами права, які судом правильно застосовані.
Доводи касаційної скарги у цілому зводяться до незгоди з висновками судів першої та апеляційної інстанцій стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судами, який їх обґрунтовано спростували. В силу вимог статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції не вправі встановлювати нові обставини та переоцінювати докази.
З огляду на наведене, Верховний Суд визнає касаційну скаргу необґрунтованою, оскільки правильне застосовування норми права є беззаперечним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 15 грудня 2015 року та постанову Апеляційного суду Київської області від 20 вересня 2018 року залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді                                                                                                  С. О. Погрібний

А. С. Олійник

В. В. Яремко