ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 640/26146/19                                                                     Суддя (судді) першої інстанції: Головань О.В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  11 лютого 2020 року                                                                                            м. Київ
          
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Суддя-доповідач:                              Файдюка В.В.
суддів:                                                  Мєзєнцева Є.І.
                                                            Собків Я.М.
При секретарі:                              Марчук О.О.
          
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Приватного виконавця Маляра Яна Анатолійовича на ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 14 січня 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Приватного виконавця Маляра Яна Анатолійовича про визнання протиправною та скасування постанови,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_2 звернулася до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовом до Приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Маляра Яна Анатолійовича про визнання протиправною та скасування постанови про відкриття виконавчого провадження №60862698 від 11 грудня 2019 року.
11 січня 2020 року позивачем надано клопотання про забезпечення позову у вигляді зупинення стягнення, яке здійснюється Приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Маляром Яном Анатолійовичем згідно з постановою про відкриття виконавчого провадження №60862698 від 11 грудня 2019 року, на підставі виконавчого напису №3856 Приватного нотаріуса Ірпінського міського нотаріального округу Київської області Кондратюка Віктора Станіславовича від 04 грудня 2019 року про стягнення з ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Вердикт Капітал" заборгованості в розмірі 156 472, 77 грн., з урахуванням плати за вчинення напису загалом 157 072, 77 грн.
Клопотання обґрунтовано протиправністю оскаржуваної постанови, а також тим, що 12 грудня 2019 року у ВП №60862698 винесено постанову про опис та арешт майна (коштів) боржника, згідно з якою накладено арешт належного позивачці автомобілю, що може призвести до його відчуження.                              
Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 14 січня 2020 року вказане клопотання позивача про забезпечення адміністративного позову - задоволено.
Зупинено стягнення, яке здійснюється Приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Маляром Яном Анатолійовичем згідно з постановою про відкриття виконавчого провадження №60862698 від 11 грудня 2019 року, на підставі виконавчого напису №3856 Приватного нотаріуса Ірпінського міського нотаріального округу Київської області Кондратюка Віктора Станіславовича від 04 грудня 2019 року про стягнення з ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Вердикт Капітал" заборгованості в розмірі 156 472, 77 грн., з урахуванням плати за вчинення напису загалом 157 072, 77 грн., до набрання судовим рішенням по справі №640/26146/19 законної сили 
При постановленні оскаржуваної ухвали суд першої інстанції виходив з того, що позивачем надано докази, що після відкриття виконавчого провадження 12 грудня 2019 року у ВП №60862698 винесено постанову про опис та арешт майна (коштів) боржника, згідно з якою накладено арешт належного позивачу автомобілю, тобто, вживаються заходи щодо фактичного звернення стягнення на належне позивачу майно, тому невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.
Не погоджуючись з такою ухвалою суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить її скасувати та постановити нове рішення про відмову в задоволенні клопотання позивача щодо вжиття відповідних заходів забезпечення позову, посилаючись на те, що застосовані судом заходи забезпечення цього позову не є співмірними з відповідними наслідками та заявленими позивачем вимогами і порушують баланс інтересів позивача (боржника) та іншого учасника виконавчого провадження - стягувача, що відповідач діє за процедурою, визначеною законодавством, у межах відповідного виконавчого провадження, що позивачем при зверненні до суду із заявою про вжиття відповідних заходів забезпечення позову взагалі не було обґрунтовано наявності правових підстав для їх застосування та не надано суду належних і допустимих доказів на підтвердження обставин, на які він посилається. 
Позивач подала відзив, в якому наполягала на законності оскаржуваного рішення та просила залишити його без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.
Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, представників сторін, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до норм статті 150 КАС України суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.
Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо:
1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або
2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.
Ухвалу про забезпечення позову постановляє суд першої інстанції, а якщо розпочато апеляційне провадження, то таку ухвалу може постановити суд апеляційної інстанції.
Перелік видів забезпечення позову встановлено ч.1 статті 151 Кодексу адміністративного судочинства України, а саме: 1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку відповідача вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.
Подання позову, а також відкриття провадження в адміністративній справі не зупиняють дію оскаржуваного рішення суб`єкта владних повноважень, якщо суд не застосував відповідні заходи забезпечення позову.
Отже, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності та обґрунтованості вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.
Крім того, вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів. Також суд має враховувати співрозмірність вимог клопотання про забезпечення позову заявленим позовним вимогам та обставинам справи.
Аналогічна позиція викладена в Постанові Пленуму Вищого адміністративного суду України «Про практику застосування адміністративними судами окремих положень Кодексу адміністративного судочинства України під час розгляду адміністративних справ» від 06 березня 2008 року № 2.
Водночас, будь-яке забезпечення позову в адміністративній справі є наданням тимчасового захисту до вирішення справи по суті, який застосовується у виключних випадках за наявністю об`єктивних обставин, які дозволяють зробити обґрунтоване припущення, що невжиття відповідних заходів потягне за собою більшу шкоду, ніж їх застосування.
Враховуючи викладене, застосування таких заходів є виправданим лише у разі, якщо наявне достатньо обґрунтоване припущення суду, що їх невжиття може у подальшому утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду. Вказані обставини мають бути доведені позивачем. 
Заявляючи клопотання про забезпечення позову позивач зазначив, що існує очевидна небезпека заподіяння шкоди правам та інтересам позивача, з огляду на наступні обставини справи.
04 грудня 2019 року Приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу Київської області Кондратюком Віктором Станіславовичем вчинено виконавчий напис №3856 про звернення стягнення з громадянки України ОСОБА_2 , яка є Боржником за Кредитним договором №11352736000 від 29 травня 2008 року, укладеним нею із ПАТ "Укрсиббанк", правонаступником всіх прав та обов`язків якого на підставі Договору Факторингу № 05/12 від 20 квітня 2012 року є Товариство з обмеженою відповідальністю "Вердикт Капітал"Б.
Стягнення заборгованості проводиться за період з 16 грудня 2016 року по 06 листопада 2019 року. Сума заборгованості складає 156472,77 гривень, в тому числі: 3% відсотки річних за період 16 грудня 2016 року по 06 листопада 2019 року в сумі 34 154,00 грн., пеня в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми простроченої заборгованості за період з 16 грудня 2018 року по 06 листопада 2019 року в сумі 122 318,77 грн.
За вчинення цього виконавчого напису нотаріусом на підставі статті 31 Закону України "Про нотаріат" отримано плати із Стягувана, ТОВ "Вердикт Капітал", в розмірі 600,00 гривень, які підлягають стягненню з Боржника на користь Стягувана.
Загальна сума, яка підлягає стягненню з боржника, яким є ОСОБА_2 , на користь Товариства з обмеженою відповідальність "Вердикт Капітал" складає 157072,77 грн.
Постановою від 11 грудня 2019 року Приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Маляром Яном Анатолійовичем відкрито виконавче провадження ВП №60862698 з виконання вказаного виконавчого напису.
Також 11 грудня 2019 року приватним виконавцем винесено постанови про стягнення з боржника основної винагороди, витрат на проведення виконавчих дій, а також 12 грудня 2019 року - про опис та арешт майна (коштів) боржника, згідно з якою накладено арешт та описано майно боржника - транспортний засіб KIA CEED, 2008 року випуску, колір сірий, тип ТЗ універсал легковий, кузов НОМЕР_1 , д.н. НОМЕР_2 .
На думку позивача, такі дії можуть призвести до відчуження вказаного автомобіля.
Так, метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони законних інтересів позивача від можливих порушень з боку відповідача для забезпечення позивачу реального та ефективного виконання судового рішення, якщо воно буде прийнято на його користь, у тому числі з метою запобігання потенційним труднощам у подальшому виконанні такого рішення.
При цьому, у ч. 2 статті 150 КАС України законодавчо регламентовано чіткі підстави для вжиття заходів забезпечення позову і правова конструкція цієї норми не вимагає встановлення судом на цій стадії протиправності відповідного рішення суб`єкта владних повноважень, а обмежується достатністю встановлення лише того, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Водночас, такі обставини не мають окреслених законодавчих меж та кваліфікуючих критеріїв і в кожній конкретній справі ці поняття є оціночними.
Згідно з Рекомендаціями № R (89) 8 про тимчасовий судовий захист в адміністративних справах, прийнятій Комітетом Міністрів Ради Європи від 13 вересня 1989 року, суд, який постановляє вжити заходи забезпечення позову, не зобов`язаний одночасно висловлювати думку щодо законності чи правомірності відповідного адміністративного акту; його рішення стосовно вжиття таких заходів жодним чином не повинно мати визначального впливу на рішення, яке згодом має бути ухвалено у зв`язку з оскарженням адміністративного акту.
При цьому, Європейський суд з прав людини у рішенні від 29 червня 2006 року у справі «Пантелеєнко проти України» (Заява № 11901/02) зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.
У рішенні від 31 липня 2003 року у справі «Дорани проти Ірландії» (Doran v. Ireland) ЄСПЛ визначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права.
При вирішенні справи «Каіч та інші проти Хорватії» (рішення від 17 липня 2008 року) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.
Відповідно до статті 6 КАС України, статті 17 Закон України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права
Перевіряючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів звертає увагу на те, що предметом судового спору в цій справі є правомірність постанови про відкриття виконавчого провадження №60862698 від 11 грудня 2019 року.
Підставою для звернення до суду з таким позовом стало те, що, за твердженням позивача, період стягнення заборгованості за виконавчим написом №3856 від 14 грудня 2019 року частково співпадає з періодом стягнення заборгованості за рішенням суду у справі №366/726/17 Іванківського районного суду Київської області. Як вказаний виконавчий напис, так і вимога ТОВ "Вердикт Капітал" про усунення порушення кредитних зобов`язань від 06 листопада 2019 року не містять розміру простроченої суми, на яку нараховується 3% річних та пеня в розмірі подвійної облікової ставки НБУ; не містить доказів на підтвердження переходу прав вимоги до ТОВ "Вердикт Капітал" від ПрАТ "УкрСиббанк" за зобов`язаннями ОСОБА_2 .  Вказане, на думку позивача, свідчить про вчинення виконавчого напису без належного підтвердження безспірності вимоги кредитора. Крім того, постанову винесено з порушенням правил територіальності, визначених статтею 24 Закону України "Про виконавче провадження", оскільки діяльність приватного виконавця поширюється на м.Київ, тоді як позивач як боржник у виконавчому провадженні зареєстрована та приживає в Київській області.
Враховуючи, що відповідачем проведено опис та арешт майна боржника (позивача), то вказане свідчить про можливий початок реалізації такого майна ОСОБА_2 у порядку, визначеному діючим законодавства України, відтак невжиття заходів забезпечення позову в даному випадку може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, ефективний захист, поновлення порушених прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.
Обрання судом саме такого способу забезпечення позову, як зупинення стягнення повністю узгоджується з приписами ч.2 статті 151 КАС України та є співрозмірним з заявленими позовними вимогами ОСОБА_2 і відповідає меті інституту забезпечення адміністративного позову.
Під час тимчасового зупинення стягнення на майно позивача не відбулося втручання у дискреційні повноваження відповідача чи інших осіб, оскільки суд виконував власну компетенцію по здійсненню правосуддя відповідно до наданих Конституцією та законами України повноважень.
Втім, оскільки протиправність оскаржуваного рішення приватного виконавця є предметом спору в даній справі, то при вирішенні питання про забезпечення позову судом жодним чином не оцінюються дії та рішення приватного виконавця та не надається їм правова оцінка.
Дослідивши матеріали справи та клопотання про забезпечення адміністративного позову, колегія суддів вважає, що наведені обставини у своїй сукупності вказують на те, що суд першої інстанції прийняв вірне рішення та доводи позивача є такими, що підтверджуються існуванням обставин, передбачених статтею 150 КАС України, за яких може бути застосовано забезпечення позову, оскільки позивачем у клопотанні про забезпечення позову обґрунтовано необхідність вжиття заходів забезпечення позову до прийняття у справі судового рішення по суті.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення клопотання позивача про забезпечення даного адміністративного позову.
Посилання апелянта на ті обставини, що заходи забезпечення позову не повинні порушувати прав осіб, що не є учасниками даного судового процесу колегія суддів оцінює критично, оскільки такі посилання не містять жодних доказів їх обґрунтованості. Крім того, скаржник не наділений правом захисту інтересів стягувача у виконавчому провадженні в судовому порядку. 
Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з майновими наслідками заборони відповідачеві вчиняти певні дії.
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає застосовані судом першої інстанції заходи забезпечення позову в цій справі адекватними та співмірними із заявленими позовними вимогами та інтересами інших учасників торгів.
Доводи апелянта про те, що він діє за процедурою, визначеною законодавством, у межах відповідного виконавчого провадження, апеляційний суд до уваги не приймає, оскільки дослідження цього питання підлягає здійсненню судом при вирішенні спору по суті заявлених позовних вимог, а не питання про застосування заходів забезпечення позову. 
Решта доводів скаржника зводиться до незгоди останнього з самим позовом що, відповідно, виключає можливість надання їм оцінки судом апеляційної інстанції в межах розгляду даної апеляційної скарги на ухвалу суду про забезпечення адміністративного позову.
Докази того, що вжиття заходів забезпечення позову призвело до правових ускладнень, значно більших, ніж ті, яким вдалось запобігти, матеріали справи також не містять.
Інші доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неповне з`ясовано обставини, що мають значення для справи чи порушено норми процесуального права.
Отже при винесенні оскаржуваної ухвали судом першої інстанції було дотримано всіх вимог законодавства, а тому відсутні підстави для її скасування.
При цьому, колегія суддів наголошує на тому, що вжиття таких заходів не зумовлює фактичного вирішення спору по суті, а спрямоване лише на збереження існуючого становища. Крім того, суд вважає, що застосуванням заходів забезпечення позову не може бути завдано ще більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти.
За правилами статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 243, 246, 308, 315, 316, 321, 325, 329, 331  КАС України суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Приватного виконавця Маляра Яна Анатолійовича - залишити без задоволення.
Ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 14 січня 2020 року - залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з моменту проголошення, та може бути оскаржена безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий суддя:                                                                      В.В. Файдюк
                     
                     Судді:                                                                       Є.І. Мєзєнцев
                                                                                                    
          Я.М. Собків

Повний текст рішення виготовлено 11 лютого 2020 року.