ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 607/13584/19	Головуючий у 1-й інстанції Сливка Л.М. 	
Провадження № 22-ц/817/150/20 	Доповідач - Ткач З.Є.	
Категорія - 310020000 	  	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 лютого 2020 року         м. Тернопіль
Тернопільський апеляційний суд у складі колегії: 
головуючого Ткач З.Є. 
суддів:  Ходоровський М. В., Шевчук Г. М., 
за участю секретаря Костів Х.Ю.,
з участю  ОСОБА_1 та його представника 
ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та її представника ОСОБА_4 ,  

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 607/13584/19 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 26 листопада 2019 року, ухваленого суддею Сливкою Л.М., у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей, -
ВСТАНОВИВ:

У червні 2019 року ОСОБА_3 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на неповнолітніх дітей.
В обґрунтування цих вимог зазначала, що 22 вересня 2012 року з відповідачем уклали шлюб, що був зареєстрований у відділі реєстрації актів громадянського стану Тернопільського міського управління юстиції Тернопільської області, актовий запис №1421 від 28 вересня 2002 року.
В шлюбі народилося троє дітей: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , 
З березня 2019 року шлюбні стосунки фактично припинились, вона та малолітні діти проживають окремо від відповідача.
Відповідач ухиляється від обов`язків піклуватися дітьми, їх утримувати, зокрема надавати їм матеріальну допомогу.
Просила стягнути з відповідача аліменти у розмірі 5000 грн. на кожну дитину, щомісячно, починаючи від дня пред`явлення позову і до досягнення дітьми повноліття.
Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 26 листопада 2019 року вирішено:
"Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів задовольнити частково.
Стягувати із ОСОБА_1 в користь ОСОБА_3 аліменти на неповнолітніх дітей: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі по 4000 (чотири тисячі) грн., щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на кожну із дітей, починаючи з 05 червня 2019 року і до досягнення найстаршою дитиною повноліття.
В задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Стягнути із ОСОБА_1 в дохід держави 768,40 гривень судового збору.
Рішення в частині стягнення аліментів за один місяць допустити до негайного виконання."
Не погодившись із даним рішенням ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду скасувати та постановити нове, яким стягнути з нього по 1060 грн. на кожну дитину щомісячно.
Апеляційну скаргу мотивував тим, що суд першої інстанції при визначенні розміру аліментів не врахував його матеріального стану. Зокрема, при стягненні аліментів в розмірі 4000 грн. щомісячно на кожну дитину суд керувався доходом з податкової декларації за 2018 рік, який склав 280000 грн. Разом з тим, суд не взяв до уваги той факт, що в податковій декларації платника єдиного податку фізичної особи-підприємця зазначено, не чистий дохід, а загальну суму доходу за 2018 рік.
Зазначає, що при визначенні розміру майнового стану відповідача, суд безпідставно не надав ніякого значення тим обставинам, що все перелічене нерухоме майно, яке зареєстроване за ним, є предметом спору за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя, який розглядається в Тернопільському міськрайонному суду. Також суд не взяв до уваги той факт, що транспортний засіб марки VOLKSWAGEN TOURAN, 2011 року випуску, який зареєстрований за відповідачем, перебуває в користуванні ОСОБА_3 .
Вказує, що визнаючи розмір аліментів в сумі по 4000 грн. на кожну дитину, ні позивачкою у позовній заяві, ні суд у рішенні не вказав конкретно на забезпечення яких саме потреб та інтересів дітей, враховуючи їх вік необхідна саме така сума коштів.
Також судом першої інстанції не надано правової оцінки записам у амбулаторній книжці, з якої вбачається, що відповідач тривалий час хворіє на хронічний гастрит та виразкову хворобу, має захворювання неврологічного характеру та захворювання хребта. Лікування потребує тривалого часу та значних матеріальних витрат.
Наголошує на тому, що суд першої уваги не надав оцінки долученим позивачкою до матеріалів справи Акцептам на укладення угоди на розміщення вкладу по 8000 доларів США на кожну дитину.
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_3 просить рішення суду - залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення. Вказує, що ОСОБА_1 є власником майна на загальну суму 6 439 547,05 грн. (земельна ділянка житлової та громадської забудови - 350000 грн., житлового будинку - 3 970 000 грн., легкового автомобіля марки VOLKSWAGEN TOURAN - 349 300 грн., легкового автомобіля ВАЗ 21093 - 39970 грн., грошових коштів, сплачених ПАТ "Компанії з управління активами "Національний резерв" за бронювання (резервування) 2-кімнатної квартири №7 - 6198300 грн., грошових коштів, сплачених ПП "Креатор - Буд" для будівництва магазину "Промтовари" №2 - 473117,05 грн., грошові кошти покладені в АТ "Альфа-банк" на один рік на депозитні рахунки для дітей - 24000 доларів США, що еквівалентно курсу НБУ станом на 28 травня 2019 р. - 637000 грн.)
Зазначає, що зошит обліку доходів і витрат на який неодноразово покликається відповідач, є неофіційним документом, а тому є неналежним доказом.
Наголошує на тому, що вона несе витрати спрямовані на покращення здоров`я дітей, яке знаходиться в незадовільному стані, що підтверджується направленням на комісію ЛКК. Крім цього, ОСОБА_7 та ОСОБА_7 займаються в танцювальній студії "Freedom", оплата якої здійснюється за кошти позивачки.
Також зазначає, що медичні довідки щодо стану здоров`я відповідача не є належними доказами, оскільки вони датуються з моменту пред`явлення позову про стягнення аліментів, у весь інший час здоров`я ОСОБА_1 є відмінним.
Звертає увагу суду на те, що на даний час, крім спору про поділ майна подружжя, з метою применшення реального майнового стану відповідача в суді першої інстанції наявні позови до ОСОБА_1 , а саме: позов ОСОБА_1 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів у сумі 25000 доларів США та позов ОСОБА_9 до ОСОБА_1 про визнання недійсним в частині свідоцтва про право власності, визнання права власності на 1/2 частину житлового будинку.
В судовому засіданні суду апеляційної інстанції відповідач та його представник підтримали доводи апеляційної скарги і просили рішення суду в частині визначення розміру аліментів скасувати і стягнути на кожну дитину у розмірі по 1060 грн. в місяць, позивачка та її представник заперечили доводи апеляційної скарги, рішення суду вважають законним і обґрунтованим і просили залишити його без зміни.
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Судом першої інстанції установлено наступні обставини, які не заперечувались сторонами.
28 вересня 2002 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 було укладено шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про одруження серії НОМЕР_1 , виданим 28 вересня 2002 року Відділом реєстрації актів громадянського стану Тернопільського міського управління юстиції в Тернопільській області; актовий запис №1421. (а.с. 5)
В шлюбі народилося троє дітей, а саме: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , .
Ці обставини підтверджуються копіями свідоцтв про народження серії НОМЕР_2 від 31 січня 2006 року (актовий запис № 2105), серії НОМЕР_3 від 09 лютого 2007 року (актовий запис № 308) та серії НОМЕР_4 від 09 лютого 2007 року (актовий запис № 309), відповідно, виданих Відділом реєстрації актів цивільного стану Тернопільського міського управління юстиції Тернопільської області. (а.с. 5, 6)
Після розірвання шлюбу діти проживають з матір`ю, що підтверджується довідкою №1004, виданою 03 червня 2019 року приватним підприємством «Дружба сервіс-житло 1» Дочірнього підприємства «Фаворит-3». (а.с. 20)
Позивачка разом з дітьми проживає у будинку АДРЕСА_1 , яким вона користується безоплатно, про що свідчить договір позики від 06 березня 2019 року. (а.с. 7)
Суд прийшов до обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача аліментів на утримання неповнолітніх дітей.
Відповідно до ст. 51 Конституції України та ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Згідно зі ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
Згідно ч. 1 ст. 181 СК України, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитини визначаються за домовленістю між ними.
Відповідно до ч. 3 цієї статті, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. 
Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. 
Згідно статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
За змістом наведеної статті обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька. 
Як вбачається із змісту позовної заяви, позивачка просила стягнути з відповідача аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 15000 грн., мотивуючи тим, що останній є фізичною особою-підприємцем, річний дохід якого становить 280 000,00грн.
Стягуючи з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання неповнолітніх дітей у розмірі 4000 грн. на кожну дитину щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, суд першої інстанції врахував наявність у відповідача на праві власності рухомого та нерухомого майна, відсутність на утриманні інших дітей, відсутність непрацездатних дружини, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення, зокрема: рівність сторін в утриманні дітей, їх вік та стан здоров`я, розмір встановленого прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку.
Отже, встановивши, що неповнолітні ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 проживають разом із матір`ю і перебувають на її утриманні, а відповідач матеріальної допомоги на утримання дітей не надає, суд першої інстанції, у відповідності з положеннями ст. 180 СК України, дійшов обґрунтованого висновку про стягнення з ОСОБА_1 аліментів на утримання дитини. 
Проте, колегія суддів не погоджується з висновком суду про розмір аліментів, що підлягають стягненню з відповідача на користь позивачки, виходячи з наступного.
Відповідно до ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. 
Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.
Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.
Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.
Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п. 17 постанови від 15 травня 2006 року №3 "Про застосування окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен урахувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.
Відповідно до ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства" від 26 квітня 2001 року №2402-ІІІ з відповідними змінами та доповненнями кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
Також колегія суддів керується Конвенцією ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року. Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 27 якої, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. 
Європейський суд з прав людини у рішенні «М.С. проти України» повторює, що існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї того, що в усіх рішеннях щодо дітей мають переважати їхні найкращі інтереси (див. справу «Neulinger and Shuruk проти Швейцарії», №41615/07, §135, 6 липня 2010 року, і «X проти Латвії», заява №27853/09, §96, ЄСПЛ 2013 р.). Найкращі інтереси дитини, залежно від їхнього характеру і серйозності, можуть переважати інтереси батьків (див.справу «Sahin проти Німеччини», заява № 30943/96, §66, ЄСПЛ 2003VIII).
Стягуючи по 4000 грн. на кожну дитину, суд першої інстанції взяв до уваги те, що відповідач здійснює підприємницьку діяльність, у його власності знаходиться нерухоме майно: земельна ділянка площею 0,10 га, та розташований на ній житловий будинок, загальною площею 367,3 м2, житловою площею 157,7 м2, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_2 ; та рухоме майно: легковий автомобіль марки VOLKSWAGEN TOURAN, 2011 року випуску, д.н.з. НОМЕР_5 ; легковий автомобіль марки ВАЗ 21093, 1995 року випуску, д.н.з. НОМЕР_6 .
Ринкова вартість усього цього майна становить понад чотири з половиною мільйони гривень, що підтверджується відповідними довідками про ринкову вартість майна, виданими TOB «Всеукраїнський експертно-правовий союз».
При цьому, суд першої інстанції визнав неналежними доказами надані позивачкою договори про організацію та проведення будівництва від 12 вересня та 17 жовтня 2017 року (а.с. 69-73, 74-79), оскільки в них відсутні дані щодо внесення коштів на їх виконання та виникнення у відповідача права власності на об`єкти, про які в них зазначено.
Враховуючи вищенаведене, а саме: наявність у власності відповідача ряду рухомого та нерухомого майна, суд першої інстанції прийшов до висновку, що відповідач спроможний надавати матеріальне забезпечення на утримання однієї дитини у твердій грошовій сумі 4000 грн щомісячно, а сукупно - 12000,00 грн. в місяць на трьох дітей. 
Однак, в порушення приписів ч. 1 ст. 182 СК України, суд не в повній мірі з`ясував реальне матеріальне становище платника аліментів та фактичні витрати, яка несе позивачка на утримання дітей.
Ці обставини мають істотне значення для правильного вирішення спору.
Матеріалами справи вставлено, що ОСОБА_1 є фізичною особою-підприємцем і його дохід за 2018 рік склав 280000 грн., що підтверджується податковою декларацією платника єдиного податку фізичної особи-підприємця. (а.с.9)
Однак, надана позивачем копія податкової декларації платника єдиного податку фізичної особи - підприємця про звітний період не може свідчити про те, що кошти, вказані у зазначених документах є саме власними коштами відповідача, оскільки декларація про звітний період не включає в себе видатки та витрати на устаткування ФОП, заробітну плату, оренду, сплату комунальних платежів однак, такі витрати є обов`язковими у здійсненні підприємницькій діяльності, а отже й впливають на остаточний реальний дохід ФОП, який лишається у його розпорядженні. 
В суді першої інстанції відповідач заперечував значні грошові доходи від підприємницької діяльності, зазначивши, що реальні доходи за перше півріччя 2019 року склали 18 180,00 грн.
Із долученої до справи в суді апеляційної інстанції податкової декларації платника єдиного податку - фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , сума доходів за 2019 рік склала 45000,00 грн.
Колегія суддів вважає декларацію належним доказом у даній справі, оскільки вказаний документ відображає доходи відповідача за 2019 рік, однак був сформований у 2020 році і об`єктивно не міг бути наданий суду першої інстанції.
Інших джерел доходів відповідача не встановлено.
Крім того, суд в належній мірі не врахував реальні витрати, яка несе позивачка на утримання дітей.
Як вбачається з матеріалів справи, діти навчаються у Тернопільському навчально-виховному комплексі "Загальноосвітня школа I-III ступенів - економічний ліцей №9 імені Івани Блажкевич" Тернопільської міської ради Тернопільської області. (а.с. 17, 18, 19, 40)
Також ОСОБА_5 та ОСОБА_6 перебувають на диспансерному обліку педіатричного відділення №2 поліклінічного відділу комунального некомерційного підприємства "Тернопільська міська дитяча комунальна лікарня" і потребують спеціальної групи по фізкультурі, про що свідчать відповідні довідки та медичні висновки. (а.с. 14, 15, 16, 30, 31, 32)
05 серпня 2019 року кожній із дітей було придбано путівки на відпочинок в Українському дитячому центрі "Молода гвардія". За путівку ОСОБА_7 було доплачено - 4735,5 грн., ОСОБА_6 - 2841,3 грн., та ОСОБА_5 - 4735,5 грн. (а.с. 94-98).
Окрім того, як пояснила в суді апеляційної інстанції ОСОБА_3 на утримання дітей та їх розвитку, виховання необхідні кошти: оплата за репетитора з англійської мови та математики для сина - 400 грн. в місяць; дочки бажають відвідувати плавання, гурток з мистецтва - по 600 грн щомісячно; також несе витрати на повноцінне харчування, на одяг та періодичні витрати на лікування дітей. 
Колегія суддів враховує, що діти проживають спільно з матір`ю, яка ними опікується постійно, і також несе відповідні витрати на їх утримання.
При цьому, колегія суддів враховує матеріальний стан позивачки ОСОБА_3 , а саме ту обставину, що вона працює старшим державним інспектором відділу оплати праці та обліку єдиного внеску управління фінансування, бухгалтерського обліку та звітності ГУ ДФС у Тернопільській області і її заробітна плата за січень-березень 2019 року склала 24643,64 грн. Вказане підтверджується довідкою про заробітну плату №206/10/19-00-05-33 від 24 травня 2019 року та довідкою № 184/Ю/19-00-04-01-26 від 28 березня 2019 року. (а.с. 12, 13)
Таким чином, беручи до уваги реальні витрати на місяць на утримання дітей, колегія суддів вважає, що розмір аліментів, стягнутих з відповідача є завищеним.
Колегія суддів зазначає, що при визначенні розміру коштів, що стягуються як аліменти, суд має прагнути не до зрівняння матеріального становища платника і одержувача аліментів, а також не до визначення суми утримання у пропорційному відношенні до доходу платника, а досягає тієї мети, щоб одержувач аліментів у разі їх сплати перестав бути таким, що потребує матеріальної допомоги.
Відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» від 23 листопада 2018 року№ 2629-VIII, прожитковий мінімум для дитини віком від 6 до 18 років, у період з 01 липня 30 листопада 2019 року, становить 2118 грн.
За таких обставин, колегія суддів вважає необхідним змінити розмір аліментів, що підлягають стягненню з відповідача на користь позивачки, а саме: в частині розміру аліментів, що підлягають стягненню на утримання неповнолітніх дітей зменшити з 12000 грн. до 7500 грн., тобто по 2500 грн. на кожну дитину.
Наявність у відповідача нерухомого майна, придбаного в минулі роки, не може безспірно свідчити про його реальний майновий стан, оскільки частина майна придбана в шлюбі, і є предметом спору про право власності за позовами ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя та за позовом ОСОБА_9 , а в матеріалах справи відсутні будь-які докази, що у відповідача існують інші джерела доходів, окрім зазначеної ним підприємницької діяльності, в силу чого він спроможний сплачувати аліменти у більшому розмірі.
Відповідно до положень ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Колегія суддів приходить висновку, що вказаний розмір не буде ставити в тяжке матеріальне становище і відповідача, оскільки останній є особою працездатного віку, на утриманні інших осіб не має. 
З огляду на наведене, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги та зміни рішення в частині розміру аліментів, що підлягають до стягнення.
Доводи ОСОБА_1 про його спроможність сплачувати аліменти у розмірі 1060 грн. на кожну дитину, колегія суддів відхиляє, оскільки як вище вказано, відповідач є особою працездатного віку, на утриманні інших осіб не має, а тому може надавати матеріальну допомогу у вигляді аліментів в розмірі 7500 грн. щомісячно, відповідно до матеріальних потреб дітей.
Колегія суддів зазначає, що сторони можуть звернутися до суду з відповідним позовом про збільшення або зменшення розміру стягуваних аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану відповідача, погіршення або поліпшення здоров`я та в інших випадках, передбачених Сімейним кодексом України. 
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Керуючись ст.ст. 374, 376, 382, 383 ЦПК України, Тернопільський апеляційний суд в складі колегії суддів, -
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 26 листопада 2019 року змінити, зменшивши розмір стягнення на утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з 4000 грн. щомісячно, до 2500 грн. щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на кожну із дітей, починаючи з 05 червня 2019 року і до досягнення найстаршою дитиною повноліття.
В решті рішення суду залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.
Повна постанова складена 18 лютого 2020 року.
       
Головуючий:                                                Ткач З.Є.

Судді:                                                         Ходоровський М.В.

                                                               Шевчук Г.М.