ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ 
                                          ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД
                                                     ПОСТАНОВА
                                                ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13.02.2020                                                                             Справа №  904/2743/19

                                              м.Дніпро, пр.Дмитра Яворницького, 65

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді (доповідача) –  Кузнецової І.Л.,          
суддів – Чус О.В., Широбокової Л.П., 
при секретарі судового засідання: Мацекос І.М.,
розглянувши апеляційну скаргу Дніпровської міської ради на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 30.09.2019 у справі №904/2743/19 ( суддя Петренко І.В.)
за позовом Дніпровської міської ради, м.Дніпро
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Ньюпорт Холдінг", м.Запоріжжя
про стягнення 332567грн 95коп.   
   
ВСТАНОВИВ:
- рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 30.09.2019 у справі №904/2743/19 Дніпровській міській раді відмовлено в задоволенні позову про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю (далі-ТОВ) "Ньюпорт Холдінг" 332567грн 95коп.;
- приймаючи рішення, господарський суд виходив з відсутності доказів того, що спірна земельна ділянка, за безпідставне використання якої позивач просив стягнути з відповідача недоотриману орендну плату є сформованим об"єктом цивільних прав, а також з того, що розрахунок суми коштів, які зберіг у себе землекористувач за рахунок власника відповідної земельної ділянки внаслідок користування останньою без достатньої правової підстави виконано позивачем без врахування вимог Закону України "Про оцінку земель", тобто без застосування даних Держгеокадастру щодо нормативної грошової оцінки земельної ділянки та   витягу з технічної документації; 
- не погодившись з рішенням господарського суду, Дніпровська міська рада подала апеляційну скаргу, в якій просить це рішення скасувати, прийняти нове рішення та задовольнити позовні вимоги;
- у поданій скарзі йдеться про те, що відповідач, як фактичний користувач земельної ділянки, не сплачуючи кошти за її використання, позбавляє міську раду, як власника землі, отримання місцевим бюджетом відповідного доходу, який може бути використано для задоволення нагальних  проблем міста, про те, що відповідач не скористався своїм правом на подання відзиву на позов, що підтверджує відсутність у нього ґрунтовних заперечень стосовно аргументів, викладених у позовній заяві, про те, що оскаржуваним рішенням суд констатує, що сторони мали реальну можливість надати всі існуючи докази  в обґрунтування своїх позовних вимог та заперечень, але розгляд справи проводився за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, відповідно до ст.252 Господарського процесуального кодексу України клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін позивач має подати разом з позовом або не пізніше п"яти днів з дня отримання відзиву, між тим, окрім ухвали про відкриття провадження та оскаржуваного рішення позивачем не було отримано жодного процесуального документа і позивач був позбавлений права на розгляд справи з викликом сторін, про те, що суд оцінював докази за своїм внутрішнім переконанням, а позивач був позбавлений можливості надати пояснення або додаткові докази на підтвердження позовних вимог, а також про те, що за інформацією Державного земельного кадастру спірна земельна ділянка є сформованою, має кадастровий номер, фіксовану площу та перебуває у комунальній власності;
- як додаток до апеляційної скарги скаржником додана інформація Державного земельного кадастру станом на 23.10.2019 відносно земельної ділянки площею 0.1263га, розташованої у м.Дніпро по пр.Пилипа Орлика,18-а;
- до заяви про усунення недоліків апеляційної скарги скаржником додано витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку вказаної земельної ділянки Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області №2410-6894, сформований 25.10.2019;
- у додаткових поясненнях скаржник, посилаючись на обставини, наведені в апеляційній скарзі, просить вважати поважними причини неподання вказаних вище доказів до суду першої інстанції та при вирішенні даного спору прийняти їх до уваги;
- відповідач відзив на апеляційну скаргу не надав, його представник в судове засідання не з"явився, про час і місце судового засідання відповідач повідомлений належним чином.
Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає в силу наступного.
Як вбачається з матеріалів справи, 18.10.2017 та 03.04.2018 районною комісією по самоврядному контролю за використанням та охороною земель, додержанням земельного та екологічного законодавства виконавчого комітету Центральної районної у м.Дніпрі ради проведено перевірки дотримання вимог земельного законодавства при використанні земельної ділянки за адресою: м.Дніпро, пр.Пилипа Орлика 18-а ТОВ"Ньюпорт Холдінг", про що складені відповідні акти.
Проведеними перевірками встановлено, що на земельній ділянці площею орієнтовно 0.1263га розташована автозаправна станція, право власності на нерухоме майно (будівлі та споруди) належить ТОВ"Ньюпорт Холдінг" на підставі акту прийому-передачі,  серія та номер 864, 865, виданого 14.03.2017 приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Буцьких О.О., відповідно до інформації Держгеокадастру у м.Дніпро право власності або право користування на земельну ділянку за вказаною адресою не зареєстровано, у зв"язку з чим, земельна ділянка використовується товариством без правовстановлюючих документів, що є порушенням ст.125 Земельного кодексу України.
Протягом березня 2018 року – березня 2019 року комісією з визначення розміру збитків, заподіяних Дніпровській міській раді, власникам землі та землекористувачам при використанні земельних ділянок ТОВ"Ньюпорт Холдінг" було повідомлено про розгляд питання нанесення збитків міській раді в результаті використання земельної ділянки без належним чином оформлених правовстановлюючих документів на земельну ділянку та про можливість надання ним коментарів стосовно такого використання у певні дати.
Копії листів комісії представлені в матеріалах справи на аркушах 23-34.
24.05.2019 комісією на адресу товариства направлена вимога №115-19 щодо сплати коштів, які зберіг у себе землекористувач земельної ділянки за рахунок власника цієї ділянки внаслідок користування землею без достатньої правової підстави (а.с.36).
Як додаток до вказаної вимоги товариству направлена завірена копія розрахунку суми коштів, які збережені ним, для відшкодування в повному обсязі у семиденний строк від дня пред"явлення вимоги.
Вказані листи та вимога залишені ТОВ" Ньюпорт Холдінг" без відповіді та без задоволення.
Викладені обставини слугували визначальними для звернення Дніпровської міської ради з позовом до господарського суду про стягнення з ТОВ" Ньюпорт Холдінг" 332567грн 95коп..
Як на правові підстави для звернення з позовом міська рада посилалася на положення ст.125, 126 Земельного кодексу України та на ст.1212 Цивільного кодексу України.
Розрахунок суми коштів, які міською радою запропоновано стягнути з відповідача, виконано за загальний період з 15.03.2017 по 25.04.2019, виходячи з розміру площі земельної ділянки 1,263кв.м, нормативної грошової оцінки  1кв.м земельної ділянки у 2017, 2018, 2019 роках, яка дорівнює 4149грн 84коп., розміру орендної плати, відсотків нормативної грошової оцінки земельної ділянки 0.03 та кількості днів у відповідному періоді.
Відомості щодо нормативної грошової оцінки 1кв.м земельної ділянки зазначені в листі Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області №18-4-0.38-1935/107-17 від 22.12.2017.
Отже, предметом позову у справі, яка розглядається, є вимога позивача про стягнення з відповідача як власника об`єкта нерухомого майна безпідставно збережених коштів орендної плати згідно із    ст.1212 Цивільного кодексу України    за фактичне користування без належних на те правових підстав, земельною ділянкою комунальної власності, на якій цей об`єкт розташований.
Перехід прав на земельну ділянку, пов`язаний з переходом права на будинок, будівлю або споруду, регламентується    Земельним кодексом України. Так, відповідно до положень    ст.120 Кодексу (в редакції станом на 14.03.2017)    у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача. 
  Згідно з ст.125 Кодексу право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. 
Відповідач є власником нерухомого майна, розташованого на відповідній земельній ділянці. Матеріали справи не містять доказів належного оформлення відповідачем права користування зазначеною земельною ділянкою, зокрема укладення відповідного договору оренди з Дніпровською міською радою та державної реєстрації такого права.
Предметом регулювання    глави 83 Цивільного кодексу України    є відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.
Відповідно до ч.1, 2    ст.1212 цього Кодексу    особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цього    Кодексу    застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.
Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала.
Ч.1   ст. 93 Земельного кодексу України    встановлено, що право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. 
Відповідно до п."в" ч.1 ст.96 Кодексу землекористувачі зобов`язані своєчасно сплачувати орендну плату.
Як зазначено вище, матеріали справи не містять доказів належного оформлення права користування спірною земельною ділянкою ТОВ "Ньюпорт Холдінг".
З огляду на викладене ТОВ"Ньюпорт Холдінг" як фактичний користувач земельної ділянки, який без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї ділянки зберіг у себе кошти, що мав заплатити за користування нею, зобов`язаний повернути ці кошти власнику земельної ділянки на підставі ч.1 ст.1212 Цивільного кодексу  України.
Водночас за змістом визначення, наведеного у ч.1 ст.79 Земельного кодексу України    земельна ділянка - це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами.
Відповідно до ч.1, 3, 4, 9   ст.79-1 Кодексу   формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру; сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі; земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера; земельна ділянка може бути об`єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї.
Ст.3 Закону України "Про оренду землі" унормовано, що об`єктами оренди є земельні ділянки, що перебувають у власності громадян, юридичних осіб, комунальній або державній власності.
Згідно з ч.1 ст.21 Закону орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди.
Основою для визначення розміру орендної плати для земель державної і комунальної власності є нормативна грошова оцінка земель, а зміна нормативної грошової оцінки земельної ділянки є підставою для перегляду розміру орендної плати, який в будь-якому разі не може бути меншим, ніж встановлено положеннями п.288.5.1    ст.288 Податкового кодексу України.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі палати для розгляду справ щодо земельних відносин та права власності Касаційного господарського суду від 10.09.2018 по справі № 920/739/17.
Відповідно до ч.2 ст.20    і ч.3 ст.23 Закону України "Про оцінку земель"   дані про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки оформляються як витяг з технічної документації з нормативної грошової оцінки земель. Технічна документація з нормативної грошової оцінки земельних ділянок у межах населених пунктів затверджується відповідною сільською, селищною, міською радою. Витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки видається центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.
Таким чином, для вирішення даного спору встановленню підлягають обставини, зокрема, чи є спірна земельна ділянка сформованим об`єктом цивільних прав, за користування якою позивач просить стягнути безпідставно збережені кошти.
Ч.1 ст.74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Згідно з ст.76 Кодексу належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Відповідно до ч.1 ст.77 Кодексу обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Щодо досліджуваної справи, то в процесі розгляду справи господарським судом позивач не надав докази того, що спірна земельна ділянка є сформованим об"єктом цивільних прав, а також докази розроблення, погодження та затвердження нормативної грошової оцінки цієї ділянки у визначеному законодавством порядку.
Отже, обставини по визначенню розміру орендної плати на підставі затвердженої у встановленому порядку нормативної грошової оцінки земельної ділянки, що в свою чергу є необхідним для визначення розміру безпідставно збережених відповідачем коштів внаслідок безпідставного користування земельною ділянкою позивачем не доведені, належні та допустимі докази в обґрунтування зазначених обставин не надані.
У цьому зв"язку господарський суд дійшов правильного висновку про те, що позовні вимоги є необґрунтованими і такими, що задоволенню не підлягають.
Тому рішення господарського суду слід залишити без змін.
Стосовно доводів скаржника слід зазначити таке.
Відповідно до ч.3 ст.269 Господарського процесуального кодексу України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
У даному випадку, належні докази неможливості подання до суду першої інстанції інформації з Державного земельного кадастру (а.с.109) та витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки (а.с.90) з причин, що об"єктивно не залежали від скаржника не представлені.
Перелічені в апеляційній скарзі доводи не звільняють скаржника від обов"язку щодо визначення розміру коштів у вигляді орендної плати за земельну ділянку, які безпідставно зберігаються відповідачем, в порядку, встановленому чинним законодавством, щодо доведення відповідних обставин  та щодо підтвердження їх належними доказами згідно з вимогами ст.74 Господарського процесуального кодексу України безпосередньо під час розгляду справи в суді першої інстанції.
Такі доводи не обґрунтовують неможливість подання доказів до суду першої інстанції.

Керуючись ст.269, 275, 276, 282 – 284 Господарського процесуального кодексу України, суд 
ПОСТАНОВИВ:
- рішення господарського суду Дніпропетровської області від 30.09.2019 у справі №904/2743/19 залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення;
- постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення повної постанови ;
- повна постанова складена 20.02.2020

Головуючий  суддя                                                                             І.Л. Кузнецова

Суддя                                                                                                     О.В.Чус 
     
Суддя                                                                                                    Л.П.Широбокова