ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И 

10 лютого 2020 року                                                                м. Чернівці
справа № 713/1358/19
провадження №22-ц/822/169/20

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Головуючого Височанської Н.К.
суддів: Лисака І.Н., Перепелюк І.Б.
секретар Тодоряк Г.Д. 
розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення учасників цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання непрацездатного батька, за апеляційною скаргою  ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на рішення Вижницького районного суду Чернівецької області від 15 листопада 2019 року, ухвалене під головуванням судді Кибича І.А.,
В С Т А Н О В И В:
Короткий зміст позовних вимог
У  серпні  2019 року  ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до  ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання непрацездатного батька.
Позовна заява обґрунтована тим, що йому виповнилось 59 років, він не працює, є інвалідом ІІ групи, має єдиний дохід у вигляді пенсії по інвалідності, потребує сторонньої допомоги та матеріальної підтримки.
На даний час він проживає в однокімнатній літній кухні, що підтверджується актом обстеження матеріально-побутових умов №223 від 26 лютого 2018 року. Стан його здоров`я вимагає постійних матеріальних витрат на ліки, оскільки він тривалий час хворіє, переніс декілька складних операцій по ампутації обох ніг. Відповідачі (діти) відмовляються добровільно надавати йому матеріальну допомогу.
Посилаючись на вказані обставини, з урахуванням уточнених позовних вимог, просив суд стягнути з ОСОБА_2 , ОСОБА_4 на його користь аліменти на його утримання в твердій грошовій сумі по 1500 грн. щомісячно, починаючи з дати подання позову і довічно.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Вижницького районного суду Чернівецької області від 15 листопада 2019 року позов задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_2 аліменти на утримання непрацездатного батька в твердій грошовій сумі у розмірі 500 грн. щомісячно, починаючи з 01 серпня 2019 року і довічно.
Стягнуто з ОСОБА_3 аліменти на утримання непрацездатного батька в твердій грошовій сумі у розмірі 500 грн. щомісячно, починаючи з 01 серпня 2019 року і довічно.
Вирішено питання про розподіл судових витрат.
Допущено негайне виконання рішення у межах суми платежу за один місяць.
Рішення суду мотивоване тим, що позивач є особою з інвалідністю, непрацездатний, власного житла немає, проживає у складних матеріально-побутових умовах, має єдиний дохід у вигляді пенсії по інвалідності, а тому має необхідність у матеріальній допомозі, яку відповідачі, які є його дітьми, мають можливість йому надавати у визначеному судом розмірі.

Короткий зміст та узагальнені доводи апеляційної скарги та позиції інших учасників
На дане рішення  ОСОБА_2 ,  ОСОБА_3  подали апеляційну скаргу, в якій просять скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.
Вказують на те, рішення суду першої інстанції ґрунтується на доказах, які не підтверджують існуючих обставин на час розгляду справи. Зокрема позивачем не надано жодного доказу, що він за період 2019 року щомісячно купував ліки зазначені в довідці виданій аптекою, а також проходив курс лікування. Вказані ним обставини не підтверджено жодною квитанцією з аптеки чи копією амбулаторної картки хворого. Та обставина, що позивач затрачає кошти кожного місяця на придбання дров також є надуманою. Позивач постійно користується обігрівачем, а за електроенергію сплачує ОСОБА_5 , що вона і підтвердила в судовому засіданні будучи допитана як свідок.
Доказів понесення будь-яких інших витрат для забезпечення свого життя позивачем також не надано.
Крім того, батько не брав участі у їхньому вихованні, постійно пив, вдома бував рідко. Після розлучення батьків (1992 рік) довгий час проживав у чужих людей, потім у своїх батьків. Батько жодного разу не відвідував їх у навчальному закладі, не давав коштів на навчання, харчування, проїзд, не купляв одяг. Дані обставини були підтверджені в судовому засіданні показаннями свідків.
Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив.

Позиція апеляційного суду 
Згідно з ч.1 ст.369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Враховуючи викладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.
Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду залишенню без змін з наступних підстав.

Фактичні обставини справи, встановлені судом
Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 є батьком відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_4 
ОСОБА_1 є особою з інвалідністю (ІІ групи), перебуває на обліку в Управлінні Пенсійного фонду у Чернівецькій області та отримує пенсію, розмір якої станом на січень 2019 року становив 1537,78 грн. (а.с.17). 
Згідно з актом обстеження матеріально-побутових умов проживання ОСОБА_1 №619 від 24 липня 2019 року, ОСОБА_1 проживає в АДРЕСА_1 , є особою з інвалідністю (без обох ніг), земельної ділянки чи власного житла немає, в господарстві числиться земельна ділянка дружини. Проживає в літній кухні, яка потребує ремонту: заміни підвалин, ремонту димоходу, заміни вікон, внутрішніх дверей. Потребує продуктів харчування, одягу, опалення, з дружиною розлучений. В господарстві нічого не утримують, умови проживання складні, заявник проживає в скрутному матеріальному становищі (а.с.9).
Відповідач ОСОБА_2 не працює, отримує компенсацію у розмірі 33,73 грн. по догляду за своєю 80-ти річною бабусею ОСОБА_6 , має на утриманні малолітню дитину ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Відповідачка ОСОБА_4 працює вчителем ЗОШ №6, має на утриманні малолітнього сина ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Мотиви, з яких виходив апеляційний суд та застосовані норми права 
Статтею 51 Конституції України передбачено, що повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків.
Правовідносини, пов`язані з обов`язком повнолітніх дочки, сина утримувати батьків врегульовані Главою 17 Розділу ІІІ СК України (статті 202, 203 СК України). 
Відповідно до частини першої статті 202 СК України повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги.
Положеннями статті 205 СК України передбачено, що суд визначає розмір аліментів на батьків у твердій грошовій сумі або у частці від заробітку з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін. При визначенні розміру аліментів та додаткових витрат суд бере до уваги можливість одержання утримання від інших дітей, до яких не пред`явлено позову про стягнення аліментів, дружини, чоловіка та своїх батьків.
У пункті 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що обов`язок повнолітніх дочки, сина утримувати своїх непрацездатних батьків, які потребують матеріальної допомоги (стаття 202 СК України), не є абсолютним. У зв`язку з цим суд на вимогу дочки, сина, до яких пред`явлено позов про стягнення аліментів, зобов`язаний перевірити їхні доводи про ухилення батьків від виконання своїх обов`язків щодо них (стаття 204 СК України).
Тлумачення статті 202 СК України свідчить, що обов`язок повнолітніх дітей по утриманню своїх батьків виникає на підставі складу юридичних фактів:
1) походження дитини від матері, батька (кровне споріднення) або наявність між ними інших юридично значущих зв`язків (зокрема, усиновлення);
2) непрацездатність матері, батька;
3) потреба матері, батька в матеріальній допомозі.
Зобов`язання повнолітніх дітей по утриманню батьків не виникає у разі відсутності хоча б однієї із вказаних умов. Обов`язок повнолітніх дітей не пов`язується з їх працездатністю і можливістю надавати батькам матеріальну допомогу.
При встановленні того, чи батьки потребують матеріальної допомоги, повинні враховуватися будь-які обставини, які свідчать про необхідність в матеріальній допомозі. При цьому, отримання матір`ю чи батьком доходів, які є більшими за прожитковий мінімум, автоматично не свідчить, що батько (мати) не потребують матеріальної допомоги.
Вказаний висновок викладений у постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 05 вересня 2019 року у цивільній справі № 212/1055/18-ц (касаційне провадження № 61-2386сво19).
У справі, що переглядається суд першої інстанції встановивши, що позивач є інвалідом ІІ групи (без обох ніг), має єдиний дохід у вигляді пенсії по інвалідності, проживає в скрутному матеріальному становищі, дійшов правильного висновку про наявність у позивача потреби у матеріальній допомозі, яку можуть йому надавати його діти, відповідачі по справі.
Доводи апеляційної скарги про те, що батько (позивач по справі) ухилявся від виконання своїх обов`язків щодо них (відповідачів), не підтверджені належними доказами. 
Обов`язок батьків утримувати дитину встановлено у статті 180 СК України, способи виконання якого визначено статтями 180, 185 СК України.
Ухилення від виконання батьківських обов`язків обов`язково означає умисне діяння (дію або бездіяльність), у результаті якого обов`язки по утриманню та/або вихованню виконуються неякісно, не в повному обсязі або не виконуються взагалі.
Зазначені вище обставини мають підтверджуватися належними та допустимими доказами і бути всебічно оцінені судом під час розгляду справи.
Такими доказами, зокрема можуть бути судове рішення у кримінальному провадженні за статтею 164 КК України або документи, які стали підставою для призначення дитині тимчасової державної допомоги, відповідно до положень Порядку призначення та виплати тимчасової державної допомоги дітям, батьки яких ухиляються від сплати аліментів, не мають можливості утримувати дитину або місце проживання їх невідоме, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22 лютого 2006 року № 189. Наявність факту ухилення також може бути підтверджена рішенням суду про стягнення заборгованості за аліментами або довідкою органу ДВС про наявність такої заборгованості.
На підставі статей 76-81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідачі не довели належними та допустимими доказами, що позивач ухилявся від виконання своїх батьківських обов`язків щодо них. Встановивши, що позивач є непрацездатним (внаслідок інвалідності), потребує матеріальної допомоги, а також те, що відсутні підстави для звільнення останніх від обов`язку утримувати батька (позивача по справі), останній не позбавлений батьківських права щодо відповідачів, сплачував аліменти на їх утримання, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про стягнення з відповідачів аліментів на його утримання у розмірі по 500 грн. з кожного.
При цьому судом не встановлено підстав, передбачених положеннями статті 204 СК України, для звільнення відповідачів від обов`язку утримувати свого непрацездатного батька.
При визначені розміру аліментів суд першої інстанції врахував матеріальний стан відповідачів, перебування на їх утриманні малолітніх дітей, стан здоров`я відповідачів, а також те, що ОСОБА_2 не працює, здійснює догляд за своєю 80-ти річною бабусею та отримує компенсацію у розмірі 33,73 грн. 

Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги
Відповідно до частини 1 статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції без змін, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.
Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_2 , ОСОБА_3 залишити без задоволення.
Рішення Вижницького районного суду Чернівецької області від 15 листопада 2019 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.
Повний текст постанови складений 11 лютого 2020 року.

Головуючий                                                Н.К.Височанська
Судді:                                                 І.Н. Лисак
                                                              І.Б. Перепелюк