ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 753/5185/19                                                                   Суддя (судді) першої інстанції: Лужецька О.Р.
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
  04 лютого 2020 року                                                                                            м. Київ
          
Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:
судді-доповідача                               Аліменка В.О., 
суддів                                                   Кучми А.Ю., Безименної Н.В., 
за участю секретаря                               Юрковець А.П.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Дарницького районного суду м.Києва від 04 жовтня 2019 р. у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до інспектора ВБДР Управління патрульної поліції у Київській області ДПП Литвиненка Сергія Сергійовича про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, -
В С Т А Н О В И Л А
В провадженні Дарницького районного суду м. Києва перебувала адміністративна справа за позовом  ОСОБА_1 до інспектора ВБДР Управління патрульної поліції у Київській області Департаменту патрульної поліції Литвиненко Сергія Сергійовича про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення.
Ухвалою Дарницького районного суду м.Києва від 04 жовтня 2019  року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без розгляду.
Не погоджуючись з таким судовим рішенням позивачем, подано апеляційну скаргу, у якій просить оскаржувану ухвалу скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду. Апелянт мотивує свої вимоги тим, що судом першої інстанції порушено норми процесуального права. Зокрема, вказує на те, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про повторну неявку позивача у судове засідання.
Залишаючи позовну заяву без розгляду, суд першої інстанції виходив з того, що позивач про дату, час і місце судового розгляду повідомлявся належним чином, проте, у призначені судові засідання не з`явився, про причини неявки, у тому числі про поважність останніх, суду не повідомляв, заяви про розгляд справи за його відсутності не подавав. 
Даючи правову оцінку фактичним обставинам, колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на таке.
Згідно з ч. 5    ст. 205 КАС України, у разі неявки позивача в судове засідання без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки, якщо від нього не надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, суд залишає позовну заяву без розгляду, якщо неявка перешкоджає розгляду справи. Якщо відповідач наполягає на розгляді справи по суті, справа розглядається на підставі наявних у ній доказів. До позивача, який не є суб`єктом владних повноважень, положення цієї частини застосовуються лише у разі повторної неявки.
До позивача, який не є суб`єктом владних повноважень, положення цієї частини застосовуються лише у разі повторної неявки.
Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 240 КАС України, суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду, якщо позивач не прибув (повторно не прибув, якщо він не є суб`єктом владних повноважень) у підготовче засідання чи у судове засідання без поважних причин або не повідомив про причини неявки, якщо від нього не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності.
Отже, адміністративний позов особи, яка не суб`єктом владних повноважень, може бути залишений без розгляду у разі повторної неявки без поважних причин позивача та у разі, якщо його не прибуття у судові засідання перешкоджає розгляду справи.
Таким чином, при вирішенні питання про залишення позовної заяви без розгляду суд повинен з`ясувати чи належним чином позивача було повідомлено про судовий розгляд справи; наявність/ відсутність поважних причини неприбуття позивача, наявність/відсутність заяви позивача про розгляд справи за його відсутності та чи перешкоджає неявка позивача розгляду справи. 
З матеріалів справи вбачається, що ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 27.03.2019 року відкрито провадження в даній адміністративній справі та призначено судове засідання на  14.05.2019.
14.05.2019, з огляду на клопотання представника відповідача про відкладення розгляду справи для забезпечення явки відповідача у судове засідання, розгляд справи відкладено на 07.06.2019.
В судовому засіданні 14.05.2019 року позивач та представник позивача був присутній.
07.06.2019 року позивач у судове засідання не з`явився, та матеріали справи не містять доказів протилежного.
15.07.2019 року складено протокол судового засідання в якому зазначено, що в судове засідання учасники справи не з`явились, про дату, час та місце судового засідання повідомлені належним чином. Причини неявки суду не відомі.
Проте, колегія суддів, зазначає, що в матеріалах справи наявний конверт в якому направлялась судова повістка, який повернувся з відміткою «за закінченням терміну зберігання».
Колегія  суддів  звертає увагу, що в  своєму  рішенні  від 20 червня 2018 року  у  справі №  127/2871/16-ц Верховний Суд  підкреслив, що в матеріалах справи повинні бути відомості щодо належного повідомлення позивача про розгляд справи. Такі відомості, які містилися в матеріалах справи, як про повернення суду апеляційної інстанції повістки про виклик позивача до суду з вказівкою причини повернення "за закінченням терміну зберігання", не свідчать про відмову позивача від одержання повістки чи про його незнаходження за адресою, повідомленою суду. Та не є належним повідомлення сторони.
          Тобто, позивач не був повідомлений належним чином.
Також, матеріали справи містять розписку, яка датована 15.07.2019 року про перенесення розгляду справи на 04.10.2019 року в якій наявні підписи позивача та представника позивача.
Ухвалою від 04.10.2019 року позовну заяву залишено без розгляду, оскільки на останні три засідання позивач не з`явився.
Колегія суддів  звертає увагу, що 15.07.2019 у судове засідання позивач не з`явився, оскільки не був належним чином повідомлений про дату та час розгляду справи.
За таких обставин, враховуючи положення КАС України, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що вирішуючи питання про те, чи була повторна неявка позивача у судове засідання,  суд першої інстанції дійшов хибного висновку.
Адже, в силу ч. 5 ст.205 КАС України, у разі неявки позивача в судове засідання без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки, якщо від нього не надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, суд залишає позовну заяву без розгляду, якщо неявка перешкоджає розгляду справи. 
Таким чином, колегія суддів приходить до однозначного висновку, що суд першої інстанції при залишенні даного позову без розгляду не дотримався     вимог ч. 5    ст. 205, п. 4 ч. 1 ст. 240 КАС України та з порушенням норм процесуального права постановив ухвалу про залишення позовної заяви без розгляду.
Крім того, колегія суддів наголошує, що     питання стосовно доступу особи до правосуддя неодноразово було предметом судового розгляду Європейського суду з прав людини.
Так, Європейський суд з прав людини у своїй практиці наголошує на тому, що право на розгляд справи означає право особи звернутися до суду та право на те, що його справа буде розглянута та вирішена судом. При цьому, особі має бути забезпечена можливість реалізувати вказані права без будь-яких перепон чи ускладнень. Здатність особи безперешкодно отримати судовий захист є змістом поняття доступу до правосуддя. Перешкоди у доступі до правосуддя можуть виникати як через особливості внутрішнього процесуального законодавства, так і через передбачені матеріальним правом обмеження. Для ЄСПЛ природа перешкод у реалізації права на доступ до суду не має принципового значення.
З тексту ст. 6 Конвенції прямо випливає, що доступність правосуддя є невід`ємним елементом права на справедливий суд. У рішенні по справі "Голдер проти Великої Британії" від 21.02.1975р., ЄСПЛ дійшов до висновку, що сама конструкція ст. 6 Конвенції була би безглуздою та неефективною, якби вона не захищала право на те, що справа взагалі буде розглядатися. У рішенні по цій справі Суд закріпив правило, що ч. 1 ст. 6 Конвенції містить у собі й невід`ємне право особи на доступ до суду.
Таким чином, зміст права на захист полягає в тому, що кожен має право звернутися до суду, якщо його права чи свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод.
Враховуючи викладене, з`ясувавши та перевіривши всі фактичні обставини справи, враховуючи вимоги законодавства України, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції щодо наявності правових підстав для залишення  позовної заяви ОСОБА_1 до інспектора ВБДР Управління патрульної поліції у Київській області ДПП Литвиненка Сергія Сергійовича про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення без розгляду.
Так, згідно з ст. 320 Кодексу адміністративного судочинства України  підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.
Перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, ухвала суду першої інстанції - скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Керуючись ст.   243, 315, 320, 321, 322 КАСУкраїни, колегія суддів
П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.
Ухвалу Дарницького районного суду м.Києва від 04 жовтня 2019 року - скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Постанова набирає законної сили з дати прийняття та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач                                                                      В.О. Аліменко 

Судді                                                                                          А.Ю. Кучма 

                                                                                                    Н.В. Безименна

Повний текст постанови складено 04 лютого 2020 року.