Справа № 344/16160/16-ц 
Провадження № 22-ц/4808/212/20 
Головуючий у 1 інстанції Антоняк Т. М. 
Суддя-доповідач Пнівчук 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10 лютого 2020 року м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
               головуючої                        Пнівчук О.В.,
               суддів:                        Томин О.О., Ясеновенко Л.В.,
               секретаря                        Маслей А.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Івано-Франківського міського суду від 03 грудня 2019 року, в складі судді Антоняк Т.М., у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідача Івано-Франківська міська рада про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою,
в с т а н о в и в :
У грудні 2016 року ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідача: Івано-Франківська міська рада, про відновлення порядку користування земельною ділянкою, зобов`язання ОСОБА_1 усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом знесення самочинно збудованої огорожі; стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 5000 грн. моральної шкоди.
Позовні вимоги обґрунтовував тим, що йому на праві власності належить квартира АДРЕСА_2 . Згідно листа відділу Держгеокадастру у м. Івано-Франківську від 11.10.2016 року в державному реєстрі земель станом на 01.01.2013 року за ним зареєстровано та видано державний акт на право власності на земельну ділянку серія ЯЖ №859872 від 04.06.2009 року за № 010929400524, загальною площею 0,0318 га, кадастровий номер 2610100000:08:007:0253, яка розташована ум. АДРЕСА_3 . Рішенням сесії Івано-Франківської міської ради від 16.10.2008 року вказана земельна ділянка передана для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд у спільну сумісну власність з гр. ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 . 
Відповідач ОСОБА_1 мешкає у тому ж будинку у квартирі  АДРЕСА_4 , однак не маючи жодних на те законних підстав та дозволів, самочинно звів огорожу на вказаній земельній ділянці, перестав його допускати до земельної ділянки, яка знаходиться за огорожею, на власний розсуд користується даною земельною ділянкою та самостійно встановлює порядок користування нею.
Такі дії відповідача порушують його права на користування прибудинковою територією. 
Згідно Акту №1230 про обстеження (огляд) території м. Івано-Франківська від 17.04.2016 року, складеному сектором нагляду (відділу) Муніципальної інспекції з благоустрою Департаменту житлової, комунальної політики та благоустрою, під час обстеження встановлено, що огорожа не відповідає нормам, чим порушено п.13.1 правил благоустрою м. Івано-Франківська. При виході на місце представником Департаменту містобудування, архітектури та культурної спадщини було виявлено, що встановлена огорожа на вул. Дучимінської не погоджена Департаментом у відповідності до Порядку встановлення огорож у м. Івано-Франківську, який затверджений рішенням виконавчого комітету міської ради від 05.02.2015 року № 84. Згідно із вказаним Порядком п. 4.2 серед документів, які подаються для погодження встановлення огорожі, необхідною є письмова згода співвласників земельної ділянки на встановлення огорожі об`єкта нерухомості. 
Своїми протиправними діями відповідач завдавав йому незручності та спричиняв моральні страждання, відповідач здійснював на нього психологічний тиск, скандалив, висловлюється принизливими словами на його адресу. По факту вчинення сусідом конфлікту він  27.08.2015 року звертався в Івано-Франківський відділ поліції. За матеріалами перевірки складено висновок №11230 від 22.09.2015 року.
Позивач, посилаючись на зазначені обставини просив відновити порядок користування земельною ділянкою, зобов`язавши ОСОБА_1 усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом знесення самочинно збудованої огорожі, а також просив стягнути з ОСОБА_1 5 000 грн на відшкодування заподіяної моральної шкоди.
Рішенням Івано-Франківського міського суду від 03 грудня 2019 року позов ОСОБА_2 задоволено частково, зобов`язано ОСОБА_1 усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою за адресою АДРЕСА_1 , шляхом знесення самочинно збудованої огорожі, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 1500 грн моральної шкоди та на користь держави 551,20 грн судового збору, в решті вимог позову відмовлено.
Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, вважає рішення незаконним, необґрунтованим та таким, що підлягає скасуванню.
Вказує, що 30.11.2011 року його дружиною ОСОБА_6 було придбано у власність квартиру АДРЕСА_5 , у ОСОБА_7 , відповідно до договору дарування частки земельної ділянки від 16.04.2014 року ОСОБА_6 набула у власність ј частку земельної ділянки, за адресою АДРЕСА_3 , яка теж належала ОСОБА_7 , площею 0,0318 га, та перебуває у спільній власності ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_2 
Апелянтом за попередньою усною згодою з усіма співвласниками квартир по АДРЕСА_1 , а саме: з ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , ОСОБА_6 було відновлено огорожу (паркан) за власні гроші апелянта. Підтвердженням цьому є заяви ОСОБА_4 та ОСОБА_3 від 17.02.2017 року. Огорожа була встановлена ним на місці уже існуючої огорожі, однак суд першої інстанції не взяв до уваги вказаний факт, а помилково трактував як нову огорожу, встановлення якої підлягає окремому погодженню. 
Твердження позивача, що апелянт одноособово користується спільною земельною ділянкою та не допускає до користування нею позивача є таким, що не відповідає дійсності. Територією спільної земельної ділянки користуються порівну усі співвласники будинку по АДРЕСА_1 , оскільки не існує огорожі, яка б розділяла спільну земельну ділянку та створювали будь-які незручності у користуванні цією ділянкою усім іншим співвласникам. Відновлена огорожа є виключно огорожею спільної земельної ділянки, яка відділяє всю земельну ділянку та будинок АДРЕСА_6 .
Листом Департаменту житлової, комунальної політики та благоустрою Івано-Франківської міської ради за №13/1-18 від 05.01.2018 року апелянту направлено копію акту №4941 про обстеження (огляд) території м. Івано-Франківська від. 08.12.2017 року, де вказано, що за адресою АДРЕСА_1 , на момент обстеження усі виявлені огорожі відповідають нормативним вимогам, а порушень правил благоустрою м. Івано-Франківська не виявлено. 
Порушення щодо прозорості, висоти чи інших зовнішніх характеристик огорожі, які були допущені апелянтом при відновлені (ремонті) старої огорожі, на які посилається позивач, апелянтом були повністю усунені, підтвердження цьому є вказані документи. Також, вказані факти спростовують висновок суду про те, що відповідач у позасудовому порядку не бажає усунути порушення допущені ним при відновленні огорожі.
Зазначає, що висновки суду про стягнення моральної шкоди не відповідають фактичним обставинам справи, так як позивач створює негативні психологічні ситуації та навмисне провокує відповідача та його дружину, інших співвласників на конфлікти, створює значні незручності у користуванні спільним майном, висловлюється принизливо в сторону сусідів. Позивач бажає користуватися усією територією спільної земельної ділянки одноособово, так він здійснив самочинне будівництво літньої кухні на земельній ділянці спільного користування, без жодних дозвільних документів та згоди всіх співвласників земельної ділянки.
Апелянт не вчинював та не вчинює жодних протиправних дій, які б обмежували позивача у праві власності на спільну земельну ділянку.
Безпідставними є посилання позивача про здійснення на нього психологічного тиску, скандалів з ним, принизливих висловлювань в його сторону та посилання, як на підтвердження таких на висновки дільничних інспекторів міліції. Так, висновок дільничного інспектора №7019 від 02.07.2015 року про складення на апелянта адміністративного протоколу та направлення його для розгляду в Івано-Франківський міський суд, було складено щодо перевірки за наслідком конфлікту ОСОБА_1 з ОСОБА_8 , а не позивачем. Висновком дільничного інспектора міліції №11230 від 22.09.2015 року розгляд звернення ОСОБА_2 було завершено у зв`язку з відсутністю складу правопорушення, вказано про конфлікт з сусідом, прізвище відповідача у висновку відсутнє. Таким чином, апелянтом не завдано позивачу моральної шкоди.
Посилаючись на зазначені обставини, апелянт просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову ОСОБА_2 
Позивач ОСОБА_2 подав відзив на апеляційну скаргу, вважає висновки суду законними та обґрунтованими, просить залишити рішення суду без змін, а апеляційну скаргу відповідача – без задоволення.
Апелянт ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_9 у судовому засіданні апеляційного суду підтримали доводи апеляційної скарги з наведених у ній мотивів, просили рішення суду скасувати.
Позивач ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_10 заперечили вимоги апеляційної скарги, просили залишити рішення суду без змін.
Представник третьої особи - Івано-Франківської міської ради у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений у встановленому законом порядку.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.
Відповідно до положень ч.1, 2, 6 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Судове рішення, згідно ст. 263 ЦПК України, повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Судове рішення вищезазначеним вимогам не відповідає. 
Постановляючи рішення про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_2 , суд першої інстанції виходив із того що відповідно до висновків служб органів місцевого самоврядування про наявність порушень містобудівельних норм та відсутності згоди позивача, як співвласника земельної ділянки, на встановлення спірної огорожі, наявні підстави для задоволення позовних вимог позивача про зобов`язання ОСОБА_1 усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою шляхом знесення самочинно збудованої огорожі. Суд також дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь ОСОБА_2 1500 грн. моральної шкоди.
Однак з таким висновком суду колегія суддів не погоджується з огляду на наступне.
Судом встановлено, що квартира АДРЕСА_2 - АДРЕСА_1 на праві власності належить ОСОБА_3 та ОСОБА_2 по 1/2 частині (а.с. 4-6). Квартира АДРЕСА_7 - АДРЕСА_1 на праві власності належить ОСОБА_4 (а.с. 75). 
У квартирі АДРЕСА_5 - АДРЕСА_1 проживає відповідач ОСОБА_1 .
Встановлено, що згідно рішення сесії Івано-Франківської міської ради від 16.10.2008 року, земельну ділянку площею 0,0318 га по АДРЕСА_1 - АДРЕСА_1 передано у спільну сумісну власність ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (а.с. 108), про що видано Державний акт серії ЯЖ №859872 від 04.06.2009 року (а.с. 7-8).
Відповідно до Акту встановлення та узгодження зовнішніх меж землекористування ОСОБА_11 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 11.07.2008 року проведено встановлення на місцевості меж земельної ділянки, що знаходиться в АДРЕСА_3 . Встановлено, що межі земельної ділянки проходять по огорожі і по стінах будинку (а.с. 70).
Відповідно до Акту № 1230 про обстеження (огляду) території м. Івано-Франківська від 17.10.2016 року, складеного сектором нагляду/відділу Муніципальної інспекції з благоустрою Департаменту житлової, комунальної політики та благоустрою Івано-Франківської міської ради, під час обстеження за адресою АДРЕСА_1 встановлено, що огорожа не відповідає нормам, чим порушено п.13.1 правил благоустрою м. Івано-Франківська (а.с. 12).
З листа Департаменту містобудування, архітектури та культурної спадщини від 24.11.2016 року вбачається, що при виході на місце представником Департаменту було виявлено, що встановлена огорожа на АДРЕСА_1 -Франківську не погоджена Департаментом у відповідності до Порядку встановлення огорож у м. Івано- Франківську, який затверджений рішенням виконавчого комітету міської ради від 95.02.2015 року №84. Згідно із вказаним Порядком висота огорожі повинна відповідати вимогам СН-441-72*, але не перевищувати 2,0 м від рівня поверхні землі (не враховуючи висоту огорожі, що служить підпірною стіною) (п. 3.3). Нижня, цокольна частина огорожі може бути глухою, висота якої не повинна перевищувати 0,9 м (п. 3.4). Верхня частина огорожі повинна бути прозорою. Коефіцієнт прозорості (відношення прозорих частин огорожі до суцільних частин огорожі) повинен бути більшим за 50 (п`ятдесят) відсотків (п. 3.5). Огорожа ділянок садибної забудови між сусідніми земельними ділянками повинна бути прозорою. Цей пункт не поширюється на випадки досягнення письмової згоди між сусідами (п. 3.6). Відповідно до п. 4.2 Порядку серед документів, які подаються для погодження встановлення огорожі необхідною є письмова згода співвласників земельної ділянки на встановлення огорожі об`єкта нерухомості. Встановлення конструкції для сушіння білизни чинними державними будівельними нормами не нормується. Крім того, до Департаменту надійшло звернення від ОСОБА_2 щодо узаконення літньої кухні по АДРЕСА_1 . Для виготовлення документації, а саме будівельного паспорту, який надає Департамент містобудування, архітектури та культурної спадщини, необхідним є надання нотаріально посвідчених згод співвласників земельної ділянки, яких у даному і випадку є чотири, а також згоду власника споруди, до якої блокується літня кухня (а.с. 10). 
Відповідно до заяв від 17.02.2017 року ОСОБА_3 та ОСОБА_4 надали згоду ОСОБА_1 на облаштування огорожі по границі із сторони АДРЕСА_6 на земельній ділянці спільного користування площею 0,0318 га, на якій розташований будинок. (а.с. 30-31).
01 листопада 2017 року ОСОБА_1 звернувся з заявою до Департаменту житлової, комунальної політики та благоустрою Івано-Франківської міської ради, у якій зазначив, що ним як співвласником земельної ділянки, при погодженні з іншими співвласниками, усунуто порушення при встановленні огорожі та приведено огорожу до вимог зазначених в листі №14/31.1-18/18 від 24.11.2016 року та Вимог встановлення огорож у м. Івано-Франківську, затверджених рішенням виконавчого комітету міської ради від 05.02.2015 року №84. Просив провести обстеження (огляд) по АДРЕСА_1 та встановити відповідність встановленої огорожі технічним нормам та вимогам СН-441-72, визначеним рішенням виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради №84 від 05.02.2015 року (а.с. 58).
Відповідно до Акту № 4941, складеного сектором нагляду/відділу Муніципальної інспекції з благоустрою Департаменту житлової, комунальної політики та благоустрою Івано-Франківської міської ради про обстеження (огляд) території м. Івано-Франківська від 08.12.2017 року, за адресою: АДРЕСА_1 - АДРЕСА_1 на момент обстеження усі виявлені огорожі відповідають нормативним вимогам, порушень правил благоустрою м. Івано-Франківська не виявлено (а.с. 62).
Згідно з листа Департаменту житлової, комунальної політики та благоустрою Івано-Франківської міської ради від 14.12.2017 року № Ч/381, у відповідь на звернення ОСОБА_1 від 04.12.2017 року, при обстеженні території працівниками сектору нагляду муніципальної інспекції з благоустрою не виявлено огорожі, що не відповідає нормативним вимогам, обстеження здійснено комісійне, а за результатами складено акт обстеження території (а.с. 59).
Відповідно до ст. 355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно.
Стаття 369 ЦК України передбачає, що  співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом.
Згідно з ч. 2 ст. 89 ЗК України у спільній сумісній власності перебувають земельні ділянки: а) подружжя;  б) членів фермерського господарства, якщо інше не передбачено угодою між ними;  в) співвласників жилого будинку;  г) співвласників багатоквартирного будинку. Володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою спільної сумісної власності здійснюються за договором або законом.
Відповідно до змісту ст. 91 ЗК України власники земельних ділянок, крім інших обов`язків, зобов`язані: не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів; дотримуватися правил добросусідства та обмежень, пов`язаних з встановленням земельних сервітутів та охоронних зон.
Стаття 103 ЗК України передбачає, що власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей (затінення, задимлення, неприємні запахи, шумове забруднення тощо). Власники та землекористувачі земельних ділянок зобов`язані не використовувати земельні ділянки способами, які не дозволяють власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок використовувати їх за цільовим призначенням (неприпустимий вплив) Власники та землекористувачі земельних ділянок зобов`язані співпрацювати при вчиненні дій, спрямованих на забезпечення прав на землю кожного з них та використання цих ділянок із запровадженням і додержанням прогресивних технологій вирощування сільськогосподарських культур та охорони земель (обмін земельних ділянок, раціональна організація територій, дотримання сівозмін, встановлення, зберігання межових знаків тощо).
Частиною 1 статті 120 ЗК України передбачено, що у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.
Відповідно до ч. 2 ст. 13 ЦК України, при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині.
Згідно вимог ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Відповідно до ч.1 та ч. 2 ст. 152 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю, а власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.
Відповідно до даних технічної документації із землеустрою щодо складання документа, що посвідчує право спільної сумісної власності на земельну ділянку, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка розташована в АДРЕСА_8 , 3 (виготовленої у 2008 році), зокрема згідно Акту встановлення та узгодження зовнішніх меж землекористування від 11 липня 2008 року - межі земельної ділянки проходять по огорожі і по стінах будинку. Вказаний акт підписаний усіма землекористувачами земельної ділянки по АДРЕСА_1 , у тому числі і позивачем ОСОБА_12 (а.с. 70)
Встановлено, що відповідач ОСОБА_1 відновив огорожу на місці існуючої старої огорожі зі сторони вулиці Уляни Кравченко по зовнішній межі земельної ділянки. 
Вказані обставини не заперечив у судовому засіданні і сам позивач ОСОБА_13 .
Станом на час звернення ОСОБА_2 з позовом до суду при встановленні відповідачем ОСОБА_1 огорожі зі сторони вулиці Уляни Кравченко дійсно було порушено п.13.1 Правил благоустрою м. Івано-Франківськ, зокрема щодо висоти огорожі та її прозорості, однак такі порушення ним усунуто, що підтверджується відповідними актами та не заперечується сторонами.
Таким чином, огорожа встановлена по зовнішній межі земельної ділянки від вулиці Уляни Кравченко, відповідає нормативним вимогам, порушень правил благоустрою м. Івано-Франківська не виявлено, іншої огорожі, яка б розділяла спільну земельну ділянку та створювала будь-які незручності у користуванні цією ділянкою не існує.
Будь-яких інших доказів щодо перешкод у користуванні спільною земельною ділянкою окрім відновленої огорожі від проїжджої частини дороги по АДРЕСА_6 , позивачем суду не представлено.
З огляду на наведене, апеляційний суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги ОСОБА_2 про зобов`язання ОСОБА_1 усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою шляхом знесення самочинно збудованої огорожі є необґрунтованими та не підлягають до задоволення.
Суд першої інстанції дійшов висновку про те, що оскільки відповідачем встановлено огорожу з порушенням нормативних вимог та правил благоустрою м. Івано-Франківська, то такими діями позивачу заподіяну моральну шкоду на відшкодування якої стягнув з ОСОБА_1 1500 грн.
Однак такий висновок не відповідає встановленим обставинам та зібраним доказам по справі.
Відповідно до положень ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у тому числі у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна.
Частиною першою ст. 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. 
Позивач, пред`являючи позов про стягнення з відповідача ОСОБА_1 моральної шкоди посилався на те, що останній здійснює на нього психологічний тиск, висловлюється на його адресу принизливими словами, по факту вчинення відповідачем конфлікту звертався в Івано-Франківський відділ поліції.
Разом з тим, позивач на підтвердження обставин заподіяння моральної шкоди не представив суду будь-яких доказів, а тому підстави для задоволення позову в частині відшкодування заподіяної моральної шкоди відсутні. 
Зазначеним обставинам суд не дав належної правової оцінки та дійшов помилкового висновку про заподіяння позивачу моральної шкоди.
Таким чином, рішення суду першої інстанції постановлено з порушенням вимог норм матеріального права, що відповідно до положень ст. 376 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду та ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 .
Керуючись ст.ст. 374, 376, 381-384, 390 ЦПК України, суд
п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Рішення Івано-Франківського міського суду від 03 грудня 2019 року скасувати та ухвалити нове рішення.
У задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідача Івано-Франківська міська рада, про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, стягнення моральної шкоди – відмовити.
Постанова набирає законної сили з дня прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 
Повний текст постанови складено 12 лютого 2020 року.

Головуюча                                                         О.В. Пнівчук
Судді:                                                                О.О. Томин
                                                                       Л.В. Ясеновенко