УКРАЇНА
ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
                                                                               Справа № 675/1309/19
Провадження № 22-ц/4820/145/20
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
28 січня 2020 року м. Хмельницький
Хмельницький апеляційний суд в складі колегії
 
суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
 
Грох Л.М. (суддя-доповідач), Гринчука Р.С., Костенка А.М., 
секретар судового засідання Кошельник В.М.,
з участю позивача, представників відповідача та третьої особи, 

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до держави Україна в особі Державної казначейської служби України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Прокуратура Хмельницької області, про відшкодування моральної шкоди, за апеляційними скаргами Державної казначейської служби України та ОСОБА_1 на рішення Ізяславського районного суду Хмельницької області від 23 жовтня 2019 року та додаткове рішення Ізяславського районного суду Хмельницької області в складі судді Трасковського С.Л. від 31 жовтня 2019 року.
Заслухавши доповідача, учасників справи, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, суд

встановив:

В червні 2019 року ОСОБА_1 , звертаючись в суд з цим позовом до відповідача, вказував, що 24 червня 2016 року його було призначено на посаду начальника Ізяславського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області. 19 листопада 2016 року до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань було внесено відомості про кримінальне провадження №42016241270000057 за ознаками вчинення ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України. Постановою прокурора Шепетівської місцевої прокуратури від 11.09.2017 року дане кримінальне провадження в частині скоєння ним злочину, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України було закрито на підставі п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК України. Вважає, що під час незаконного перебування під слідством протягом дев`яти місяців, внаслідок проведення відносно нього негласних (розшукових) слідчих дій, оголошення йому підозри про вчинення кримінального правопорушення, застосування до нього запобіжних заходів у виді тримання під вартою та домашнього арешту, застосування до нього фізичної сили, обшуку та вилучення у нього майна, йому було заподіяно моральну шкоду, яка полягала у втраті ним нормальних життєвих зав`язків, погіршення соціального становища та стану здоров`я.
Тому позивач просив стягнути з держави Україна - Державного бюджету України на свою користь 300000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового слідства, прокуратури і суду, шляхом списання коштів з відповідного рахунку Державної казначейської служби України.
Рішенням Ізяславського районного суду Хмельницької області від 23 жовтня 2019 року позов задоволено частково. Стягнуто з Державного бюджету України через Державну казначейську службу України шляхом списання коштів з Єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 компенсацію моральної шкоди в розмірі 50000 грн. В іншій частині позову відмовлено.
Додатковим рішенням Ізяславського районного суду Хмельницької області від 31 жовтня 2019 року стягнуто з Державного бюджету України через Державну казначейську службу України шляхом списання коштів з Єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 800 грн.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 вважає рішення суду незаконними, просить їх змінити та повністю задовольнити позов. На його думку, суд не в повній мірі надав оцінку доказам у справі, не дотримався вимог розумності, виваженості та справедливості. Не врахував ступінь тяжкості заподіяної йому шкоди, зокрема, знищення його репутації, відібрання у нього паспорта громадянина України для виїзду за кордон та неповернення його. 
В апеляційній скарзі Державна казначейська служба України просить скасувати оскаржувані рішення як незаконні та необґрунтовані та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову. На думку апелянта, Державна казначейська служба України не повинна нести відповідальність за дії органу досудового розслідування, яким завдано моральну шкоду позивачу. При цьому Державна казначейська служба також не може скористатися усіма процесуальними правами, тому що не є учасником спірних правовідносин та кримінального провадження, не володіє фактичними даними, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що мають значення для правильного вирішення справи. Вважає, що незалучення в якості співвідповідача органу досудового розслідування унеможливлює правильне вирішення спору.
У відзиві ОСОБА_1 вважає апеляційну скаргу Державної казначейської служби України необґрунтованою. Вказує, що у спірних правовідносинах належним відповідачем є держава Україна в особі Державної казначейської служби України, що в межах своїх повноважень здійснює безспірне списання коштів державного бюджету для відшкодування (компенсації) шкоди, заподіяної громадянинові незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що провадив досудове розслідування, органу прокуратури чи суду. 
В засіданні апеляційного суду апелянт ОСОБА_1 підтримав свою апеляційну скаргу та заперечив проти апеляційної скарги відповідача.
Представник апелянта Державної казначейської служби України заперечив проти апеляційної скарги ОСОБА_1 , підтримав свою апеляційну скаргу та просить її задовольнити. 
Представник третьої особи заперечив проти апеляційної скарги ОСОБА_1 , покладається на думку суду при вирішенні апеляційної скарги Державної казначейської служби України.
Заслухавши учасників справи, перевіривши матеріали справи, апеляційний суд вважає, що апеляційні скарги ОСОБА_1 та Державної казначейської служби України не підлягають задоволенню з таких підстав.
Відповідно до ч.1 ст.375 ЦПК України апеляційний суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Так, судом встановлено, що наказом Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області №639/04к від 29 квітня 2016 року ОСОБА_1 призначено з 05 травня 2016 року на посаду начальника Ізяславського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області в порядку переведення (а. с. 18).
З витягів Єдиного реєстру досудових розслідувань по кримінальному провадженню №42016241270000057 вбачається, що на підставі заяви потерпілого ОСОБА_2 до ЄРДР були внесено відомості про вчинення ОСОБА_1 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України (а. с. 19, 21).
24 листопада 2016 року ОСОБА_1 було затримано в порядку ст. 208 КПК України до 26.11.2016 року.
25 листопада 2016 року в межах кримінального провадження №42016241270000057 від 19 листопада 2016 року ОСОБА_1 було оголошено про підозру у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.368 КК України (а. с. 33-34).
Ухвалою слідчого судді Ізяславського районного суду Хмельницької області від 26 листопада 2016 року в задоволенні клопотання про застосування до ОСОБА_1 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відмовлено. Обрано йому в межах кримінального провадження №42016241270000057 від 19 листопада 2016 року за ч.3 ст.368 КК України запобіжний захід у вигляді домашнього арешту строком на два місяці з покладенням певних обов`язків (а. с. 38).
Ухвалою Апеляційного суду Хмельницької області від 07 грудня 2016 року ухвалу слідчого судді Ізяславського районного суду від 26 листопада 2016 року скасовано та обрано підозрюваному ОСОБА_1 запобіжний захід у виді домашнього арешту до 24 січня 2017 року включно з покладенням на нього на строк до 24 січня 2017 року обов`язків: прибувати за кожною вимогою до суду, слідчого, прокурора; прибувати до слідчого з встановленою періодичністю; не відлучатись з м. Ізяслав без дозволу слідчого, прокурора або суду; повідомляти слідчого, прокурора або суд про зміну місця проживання чи роботи; утримуватись від спілкування зі свідком ОСОБА_2 ; передати на зберігання слідчого паспорт громадянина для виїзду за кордон; цілодобово не залишати визначене місце проживання без дозволу слідчого або суду (а. с. 39-46).
Ухвалою слідчого судді Ізяславського районного суду Хмельницької області від 15 лютого 2017 року в межах кримінального провадження №42016241270000057 від 19 листопада 2016 року за ч.3 ст.368 КК України до ОСОБА_1 повторно застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту на строк 30 діб з покладенням на нього на вказаний строк обов`язків: прибувати за викликом до слідчого, прокурора або суду; утримуватись від спілкування зі свідком ОСОБА_2 ; передати на зберігання слідчому паспорт для виїзду за кордон; не залишати визначене місце проживання з 20 год. до 08 год. без дозволу слідчого, прокурора або суду (а. с. 54-55).
Ухвалою слідчого судді Ізяславського районного суду Хмельницької області від 17 березня 2017 року щодо ОСОБА_1 обраний запобіжний захід у вигляді домашнього арешту та продовжено дію визначених ухвалою суду від 15 лютого 2017 року обов`язків до 28 березня 2017 року (а. с. 57). 
Ухвалою слідчого судді Ізяславського районного суду Хмельницької області від 13 лютого 2017 року в межах кримінального провадження №42016241270000057 від 19.11.2016 року за ч.3 ст.368 КК України ОСОБА_1 було відсторонено від займаної посади начальника Ізяславського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області строком на 35 днів (а. с. 51-53).
Ухвалою слідчого судді Ізяславського районного суду Хмельницької області від 21 березня 2017 року відсторонення ОСОБА_1 від займаної посади продовжено до 28 березня 2017 року (а. с. 59).
24 листопада 2016 року в межах кримінального провадження №42016241270000057 від 19 листопада 2016 року за ч.3 ст. 368 КК України на підставі ухвали слідчого судді Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 24 листопада 2016 року за місцем проживання ОСОБА_1 органами поліції було проведено обшук. Також 30 листопада 2016 року було проведено обшук гаражного приміщення ОСОБА_1 (а. с. 29-32, 47-48). 
Ухвалою слідчого судді Ізяславського районного суду Хмельницької області від 01 грудня 2016 року в межах кримінального провадження №42016241270000057 від 19 листопада 2016 року за ч. 3 ст. 368 КК України було накладено арешт на ряд документів, мобільний телефон, сім-карти, належні позивачу (а. с. 49-50).
Відповідно до повідомлення від 06 вересня 2017 року в ході досудового розслідування кримінального провадження №420162412700000057 від 19 листопада 2016 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.368 КК України, проводилися щодо ОСОБА_1 негласні слідчі (розшукові) дії (а. с. 22).
З медичних довідок від 25 листопада 2016 року, 15 грудня 2016 року, 26 січня 2017 року, 03 лютого 2017 року вбачається, що ОСОБА_1 під час досудового розслідування кримінального провадження №42016241270000057 від 19 листопада 2016 року проходив стаціонарне та амбулаторне лікування (а. с. 17, 35-37).
У ОСОБА_1 в ході досудового розслідування 24 листопада 2016 року було вилучено паспорт громадянина України, який згодом 08 лютого 2017 року йому було повернуто (а. с. 72-75).
В мережі Інтернет 24 листопада 2016 року та газеті «Подільські вісті» №145-146 від 22 грудня 2016 року було опубліковано повідомлення про вимагання та отримання 24 листопада 2016 року неправомірної вигоди начальником Ізяславського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції (а. с. 76-77).
Наказом №507/04к від 14 липня 2017 року ОСОБА_1 звільнено з посади начальника Ізяславського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області 01 серпня 2018 року за угодою сторін (а. с. 78).
Згідно з постановою про визначення підслідності від 03 липня 2017 року з 09 грудня 2016 року в провадженні СВ Ізяславського ВП Славутського ВП ГУНП в Хмельницькій області перебувало кримінальне провадження №42016241270000066 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 366-1 КК України, в якому 30 червня 2017 року ОСОБА_1 повідомлено про підозру у поданні ним як суб`єктом декларування завідомо недостовірних відомостей у декларації особи, уповноваженої на виконання функції держави або місцевого самоврядування, передбаченої Законом України «Про запобігання корупції».
13 липня 2017 року кримінальні провадження №42016241270000066 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 366-1 КК України, та №42016241270000057 від 19 листопада 2016 року за ознаками злочину, передбаченого ч.3 ст. 368 КК України, були об`єднані в одне, а ОСОБА_1 повідомлено про зміну раніше повідомленої підозри і повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 368 та ст. 366-1 КК України.
Постановою прокурора Шепетівської місцевої прокуратури від 11 вересня 2017 року кримінальне провадження №42016241270000057 від 19 листопада 2016 року закрито в частині пред`явленої ОСОБА_1 підозри у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, на підставі п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК України (не встановлено достатніх доказів для доведення винуватості особи в суді і вичерпання можливостей їх отримати).
Ухвалою Ізяславського районного суду Хмельницької області від 09 листопада 2017 року кримінальне провадження №42016241270000057 відносно ОСОБА_1 , обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ст. 366-1 КК України, закрите на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України, а ОСОБА_1 звільнено від кримінальної відповідальності у зв`язку із дійовим каяттям на підставі ст.45 КК України. Також вказаною ухвалою суду знято арешт та повернуто ОСОБА_1 автомобіль, ј квартири, житловий будинок, земельну ділянку, гаражне приміщення, а також йому повернуто речові докази: ряд документів, автомобіль, мобільний телефон, дві сім-карти, одяг, інші речі.
Наведені обставини підтверджуються матеріалами справи.
Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що внаслідок незаконного кримінального переслідування позивачу було заподіяно моральну шкоду, розмір відшкодування моральної шкоди з врахуванням сумарної кількості розмірів мінімальної заробітної плати за кожен місяць перебування позивача під слідством, ступеню тяжкості спричиненої шкоди та наявних негативних наслідків, визначено у 50000 грн. 
Так, відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.
Згідно з пунктом 2 частини другої статті 1167 ЦК України, якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт, то моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала.
За змістом ч.ч.1-2 ст. 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок, зокрема, незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадянина.
Згідно з пунктом 2 частини першої статті 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати.
Відповідно до пункту 5 статті 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» громадянинові відшкодовується моральна шкода у наведених в статті 1 цього Закону випадках.
Частинами п`ятою та шостою статті 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» передбачено, що відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зав`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.
Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.
Судом правильно встановлено, що кримінальне провадження в частині оголошеної ОСОБА_1 підозри у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, закрито на підставі п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК України, а отже незаконне перебування позивача під слідством тривало 9 місяців 16 днів.
У цей період щодо позивача допущено незаконне повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконне проведення обшуку, незаконне накладення арешту на майно, незаконне відсторонення від роботи (посади), в результаті чого йому завдано моральних втрат, призвело до порушення його нормальних життєвих зав`язків, вимагало додаткових зусиль для організації свого життя.
Розмір відшкодування моральної шкоди суд першої інстанції належно визначив з врахуванням характеру та обсягу страждань і немайнових втрат, яких зазнав позивач, його стану здоров`я, тяжкості вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступеню зниження ділової репутації. 
Врахувавши обсяг заподіяної шкоди, глибину та тривалість моральних страждань, суд першої інстанції з урахуванням засад розумності, виваженості та справедливості дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для стягнення моральної шкоди  у розмірі, більшому, ніж мінімально гарантований розмір відшкодування за кожний місяць перебування під слідством - 50000 грн.
Усі обставини, на які посилається апелянт ОСОБА_1 в обґрунтування заявленого розміру відшкодування шкоди, цілком враховано судом при визначенні розміру відшкодування завданої моральної шкоди у 50000 грн. 
При цьому матеріали справи не містять даних щодо фактичного вилучення у позивача паспорта громадянина України для виїзду за кордон.
В свою чергу розмір моральної шкоди у 300000 грн., заявлений позивачем, не ґрунтується на достатніх та допустимих доказах, є завищеним і не відповідає засадам розумності та справедливості. 
Наведене цілком спростовує доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 щодо наявності підстав для задоволення позову у повному обсязі. 
Судом також правильно розподілено понесені витрати позивача на правничу допомогу - відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України пропорційно задоволеним позовним вимогам, а тому доводи апелянта в цій частині також не спростовують висновків суду першої інстанції. 
Обговорюючи доводи апеляційної скарги відповідача, апеляційний суд приймає до уваги таке. 
За змістом частини першої статті 170 ЦК України держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом.
Відповідно до ч. 2 ст. 25 Бюджетного кодексу України відшкодування відповідно до закону шкоди, завданої фізичній чи юридичній особі внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади (органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування), а також їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень, здійснюється державою (Автономною Республікою Крим, органами місцевого самоврядування) у порядку, визначеному законом.
Згідно з п. п. 1, 3 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.04.2015 року №215, реалізацію державної політики у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів здійснює Державна казначейська служба України.
Відповідно до покладених завдань Державна казначейська служба України здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду (підпункт 3 пункту 4 цього Положення).
Відповідно до положень статей 3, 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» відшкодування моральної шкоди провадиться за рахунок коштів державного бюджету.
Пунктом 35 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 року №845, передбачено, що казначейство здійснює безспірне списання коштів державного бюджету для відшкодування (компенсації) шкоди, заподіяної громадянинові незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що провадить оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, органу прокуратури або суду.
Отже, у спірних правовідносинах відповідачем є держава Україна в особі відповідних органів, оскільки відшкодування шкоди, завданої особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи, органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, здійснюється державою у порядку визначеному законом, а Державна казначейська служба України є органом влади, який здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду.
Наведене цілком спростовує доводи апеляційної скарги Державної казначейської служби України щодо неналежного відповідача у цій справі.
В свою чергу прокуратура Хмельницької області залучена до участі у справі як третя особа, що дало змогу у повному обсязі встановити обставини, які мають значення для справи. 
При цьому суд не вирішував питання про права та обов`язки прокуратури Хмельницької області, оскільки стягнення моральної шкоди провадиться з Державної казначейської служби України за рахунок державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку відповідно до ст.ст. 23,48 Бюджетного кодексу України. 
Відтак факт незалучення до участі в справі в якості відповідача прокуратури Хмельницької області за її участі у справі як третьої особи не є підставою для скасування судового рішення.
Такий висновок цілком узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 29.08.2019 року (справа № 756/10595/17), від 16.05.2018 року (справа № 725/3255/17).
Рішення суду ґрунтується на повно і всебічно досліджених обставинах справи та ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для його скасування в межах доводів апеляційних скарг не вбачається.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, 

постановив:

Апеляційні скарги  ОСОБА_1 , Державної казначейської служби України залишити без задоволення.
Рішення Ізяславського районного суду Хмельницької області від 23 жовтня 2019 року та додаткове рішення Ізяславського районного суду Хмельницької області від 31 жовтня 2019 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 28 січня 2020 року.

Судді                                                         Л.М. Грох

Р.С. Гринчук

А.М. Костенко