Постанова
Іменем України 
12 грудня 2019 року
м. Київ
справа № 644/2675/16-к
провадження № 51-3197км19
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого                                   ОСОБА_1 ,
суддів                                               ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора                                       ОСОБА_5 ,
захисника                                      ОСОБА_6 ,
засудженої                                    ОСОБА_7 ,
 
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу захисника 
ОСОБА_6 в інтересах засудженої ОСОБА_7 на вирок Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 11 травня 2018 року й ухвалу Харківського апеляційного суду від 25 квітня 2019 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за 
№ 12016220530000272, за обвинуваченням
ОСОБА_7 ,ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, уродженки та жительки АДРЕСА_1 , раніше 
не судимої,
у вчиненні злочину, передбаченого  ч. 1 ст. 185 КК України.
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
За вироком Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 11 травня 
2018 року ОСОБА_7 засуджено за ч. 1 ст. 185 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 850 грн. 
На підставі пункту «а» ст.1 Закону України «Про амністію у 2016 році» 
звільнено ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання.
Згідно з вироком неповнолітню ОСОБА_7 визнано винуватою у тому, що вона в ніч з 24 січня 2016 року на 25 січня 2016 року, будучи в стані алкогольного сп`яніння, перебуваючи в квартирі АДРЕСА_2 у 
ОСОБА_8 , діючи з умислом на таємне викрадення чужого майна, з корисливих мотивів, шляхом вільного доступу, скориставшись тим, що за нею ніхто не спостерігає, таємно викрала належний ОСОБА_8 планшет «Nexus7 ASUS-1B16» в корпусі чорного кольору вартістю 1 650 грн. Після цього 
ОСОБА_7 з місця скоєння злочину зникла, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд.
Ухвалою Харківського апеляційного суду від 25 квітня 2019 року вирок місцевого суду залишено без зміни.
Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі захисник,посилаючись на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій щодо ОСОБА_7 та призначити новий розгляд у суді першої інстанції. 
В обґрунтування своїх вимог захисник вказує на неповноту судового розгляду місцевим судом, невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження. Зазначає, що місцевий суд не встановив достатніх доказів на підтвердження того, що ОСОБА_7 одноосібно вчинила інкримінований їй злочин. Крім цього, вказує на порушення права засудженої на захист. 
При  цьому стверджує, що суд першої інстанції в основу обвинувального вироку поклав припущення та непрямі докази на підтвердження винуватості 
ОСОБА_7 .
Також вважає, що на стадії досудового розслідування у даному кримінальному провадженні були порушені норми ст. ст. 226, 227, 488 КПК України про, що свідчить відібрання у ОСОБА_7 одноосібних пояснень без участі захисника. 
На зазначені порушення ним було вказано і в апеляційній скарзі, проте апеляцій суд в порушення вимог ст. 419  КПК України, не надав оцінки всім доводам його скарги. 
Позиції інших учасників судового провадження
Від учасників судового провадження заперечень на касаційну скаргу не надходило.
У судовому засіданні засуджена та її захисник підтримали касаційну скаргу, прокурор заперечував проти її задоволення.
Заслухавши суддю-доповідача, думку засудженої, її захисника та прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження, наведені в касаційній скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Мотиви Суду
Згідно із ч. 1 ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Як встановлено частинами 1, 2 ст. 438 КПК України, підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є лише: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність; невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого. При вирішенні питання про наявність зазначених у частині першій цієї статті підстав суд касаційної інстанції має керуватися статтями 412-414 цього Кодексу. Можливості скасування судових рішень судів першої і апеляційної інстанцій через невідповідність їх висновків фактичним обставинам кримінального провадження (ст. 411 КПК України) чинним законом не передбачено.
Зі змісту касаційної скарги захисника ОСОБА_6 вбачається, що захисник, крім іншого, посилається на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, визначення яких дано в статтях 409 та 410 КПК України, просить доказам у справі дати іншу оцінку, ніж її дали суди першої й апеляційної інстанцій, тоді як перевірку цих обставин до повноважень касаційного суду законом не віднесено. 
Доводи сторони захисту, викладені в касаційній скарзі щодо отримання первинних пояснень від неповнолітньої ОСОБА_7 без участі захисника, що призвело до порушення права на захист та вплинуло на законність ухваленого вироку, колегія суддів відхиляє з тих підстав, що пояснення у розумінні вимог 
ст. ст. 93, 95 КПК України не являються доказом у кримінальному провадження та отримані пояснення не досліджувались і не оцінювалися судом при ухваленні вироку.  
Стосовно доводів касаційної скарги захисника про те, що місцевим судом 
не встановлено достатніх доказів на підтвердження того, що ОСОБА_7 одноосібно вчинила інкримінований їй злочин та те, що суд першої інстанції, на підтвердження винуватості засудженої, в основу вироку поклав припущення та непрямі докази, колегія суддів вважає необґрунтованими з огляду на таке. 
Так, перевіркою матеріалів провадження встановлено, що висновки суду про винуватість засудженої у вчиненні злочину, за обставин встановлених судом і викладених у вироку, ґрунтуються на зібраних органами досудового розслідування та досліджених у судовому засіданні доказах, які отримали належну оцінку. Вирок відповідає вимогам ст. 374 КПК України, є законними та вмотивованими.
Судом правильно зроблений висновок про винуватість ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого їй злочину, передбаченого  ч. 1 ст. 185 КК України, на підставі показань самої засудженої ОСОБА_7 , допит якої в суді першої інстанції був проведений у повній відповідності до вимог кримінального процесуального закону, за участю захисника та законного представника, показань потерпілого ОСОБА_8 , показань свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , які підтвердили обставини крадіжки ОСОБА_7 планшета, який належав  потерпілому ОСОБА_8 за вказаним місцем та часом.  
Обґрунтовано покладені в основу вироку показання свідка ОСОБА_11 , який суду пояснив, що він купив планшет саме у ОСОБА_7 за 500 грн. Вказані показання свідків є логічними, послідовними та узгоджуються з іншими наявними у кримінальному провадженні доказами. 
Стаття 86 КПК України встановлює, що доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом. 
Дотримуючись вказаних вимог закону, судом досліджено письмові доказами, на підтвердження винуватості засудженої, яким надано належну оцінку.
Таким чином, зі змісту вироку місцевого суду вбачається, що суд відповідно до вимог ч. 3 ст. 374 КПК України у мотивувальній частині вироку виклав формулювання обвинувачення, визнаного доведеним, із достатньою конкретизацією встановив і зазначив місце, час, спосіб вчинення злочину, його наслідки.
У вироку суду відповідно до вимог ч. 3 ст. 374 КПК України наведено докази, на яких ґрунтується висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 , досліджених та оцінених із дотриманням положень ст. 94 КПК України. В основу обвинувального вироку покладені виключно ті докази, які не викликають сумнівів у своїй достовірності. 
При цьому суд оцінив докази з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
Встановивши фактичні обставини, дослідивши та проаналізувавши зібрані докази у їх сукупності, надавши їм належну оцінку, суд першої інстанції правильно кваліфікував дії засудженої за ч. 1 ст. 185 КК України. 
З таким рішенням суду першої інстанції погодився апеляційний суд та погоджується і колегія суддів.
Разом з цим, твердження захисника про те, що судом першої інстанції було порушено право засудженої ОСОБА_7 на захист спростовується  матеріалами кримінального провадження, зокрема тим, що допит неповнолітньої ОСОБА_7 в суді першої інстанції був проведений у повній відповідності до вимог кримінального процесуального закону, за участю захисника та законного представника, тобто з додержанням права на захист.  Крім цього, як вбачається з матеріалів кримінального провадження, слідчі дії за участю неповнолітньої підозрюваної ОСОБА_7 , протоколи про проведення яких були надані суду стороною обвинувачення, були проведені за участю захисника та законного представника. 
Переглядаючи справу в апеляційному порядку, апеляційний суд відповідно до вимог ст. 419 КПК України дав належну оцінку викладеним в апеляційній скарзі захисника доводам, в тому числі і тим на які захисник послався у касаційній скарзі, та обґрунтовано відмовив у їх задоволенні. При цьому порушень процесуального порядку збирання, дослідження та оцінки наведених судом у вироку доказів апеляційним судом не встановлено.
Інші доводи касаційної скарги та матеріали кримінального провадження не містять вказівки на порушення судом першої або апеляційної інстанцій при розгляді провадження норм кримінального процесуального закону, які ставили би під сумнів обґрунтованість прийнятих рішень. 
Оскільки кримінальний закон застосовано правильно, істотних порушень вимог кримінального процесуального закону не допущено, касаційна скарга захисника має бути залишена без задоволення, а судові рішення - без зміни.
Керуючись статтями 433, 434, 436 КПК України, Суд
ухвалив:                                                           
Вирок Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 11 травня 2018 року й ухвалу Харківського апеляційного суду від 25 квітня 2019 року щодо 
ОСОБА_7 залишити без зміни, а касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах засудженої ОСОБА_7 – без задоволення.
Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Судді:
 
ОСОБА_1                                         ОСОБА_2                                 ОСОБА_3