ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2020 року м. Харків

Справа № 641/6610/19
Провадження № 22-ц/818/746/20

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого Кругової С.С.,
суддів  Маміної О.В., Пилипчук Н.П., 

Учасники справи:
Позивач:  ОСОБА_1 ,
Відповідач: ОСОБА_2 ,

розглянувши в порядку письмового провадженнябез повідомлення (виклику) учасників справи цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до  ОСОБА_2 про стягнення аліментів, 

за апеляційною скаргою  ОСОБА_2  на рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 4 листопада 2019 року, ухвалене суддею Курганниковою О.А.,

в с т а н о в и в :

У серпні 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, в якому просила стягнути з ОСОБА_2 на її користь аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі в розмірі 6 000,00 грн, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з моменту подачі даної позовної заяви і до досягнення дитиною повноліття.

Позов мотивований тим, що 18 вересня 2015 року вона уклала шлюб з відповідачем, який у подальшому було розірвано. Від спільного подружнього життя сторони мають сина, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає разом з позивачем та перебуває на її утриманні.

Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 4 листопада 2019 року позов ОСОБА_1 - задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання сина – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 аліменти у розмірі 2 000,00 грн, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 19.08.2019 року і до досягнення дитиною повноліття. В решті задоволення позовних  вимог ОСОБА_1 - відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в сумі 768,40 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що відповідач працездатна особа, інших аліментних зобов`язань не має. З урахуванням обов`язку обох батьків утримувати свою дитину, визначений розмір аліментів відповідатиме обов`язку батька дитини забезпечити частину витрат на її утримання, з урахуванням мінімальних життєвих потреб дитини і матеріального стану відповідача.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_2 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати вказане рішення.

Апеляційна скарга мотивована тим, що оскаржуване рішення є незаконним та необґрунтованим, судом першої інстанції неповно з`ясовані обставини, які мають значення для справи, порушено норми матеріального і процесуального права.

Зазначає, що він починаючи з травня 2019 року добровілно здійснював перерахування коштів на рахунок позивача, сплачував комунальні платежі, оплачував дитячий садок. Вважає, що позивачем порушено його інтереси, оскільки він є батьком, з яким проживає дитина та він здійснює витрати на утримання дитини одноосібно, без участі матері. Позивачем не доведено наявність спору щодо форми, способу або розмірів участі відповідача або про відмову від участі утримання дитини, тому провадження підлягає закриттю за відсутності предмета спору.

Відзиву на апеляційну скаргу від позивача до апеляційного суду не надходило.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 369 ЦПК України суд апеляційної інстанції розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Заслухавши доповідь судді, обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Згідно із статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Судом встановлено, що 18 вересня 2015 року сторони зареєстрували шлюб (а.с. 7). 

Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 сторони у справі є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.8).

Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 26.09.2019 року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 розірвано.

Відповідно до частини 2 статті 51 Конституції України, ст. 180 Сімейного кодексу України (далі СК України) передбачено обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

У статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, згідно з законами України.

Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції про права дитини держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Аналіз глави 15 Сімейного кодексу України дозволяє зробити висновок, що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (ч. 3 ст. 181 СК України).

Суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період (ч.1 ст. 184 СК України).

При цьому підстави визначення розміру аліментів у частках до заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень ст. 182 СК України, так і положень ст.ст. 183, 184 СК України.  

Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини;  стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів;  наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;  наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав;   доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів;  інші обставини, що мають істотне значення.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Проаналізувавши встановлені обставини справи, та надавши їм правову оцінку, з урахуванням зазначених вище положень діючого законодавства, колегія суддів дійшла висновку про те, що ОСОБА_2  не надав суду достатніх, належних і допустимих доказів існування обставин, на які він посилається як на підставу своїх заперечень проти позовних вимог та доводів апеляційної скарги.

Доказів про свої доходи відповідач суду не надав. Розмір прожиткового мінімуму для дитини віком до 6 років складає 1779 грн.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо визначеного розміру аліментів, який відповідає визначеному законодавством розміру.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Сплата позивачем коштів за відвідування дитиною дошкільного закладу та нестабільні неоднозначні за розміром перекази коштів на утримання дитини не можуть бути доказом забезпечення права дитини на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Доводи та квитанції про сплату відповідачем комунальних послуг також не можуть бути підставою для відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення аліментів, а можуть бути самостійними вимогами ОСОБА_2 до ОСОБА_1 . 

Заявник оспорює судове рішення суду першої інстанції і з огляду на нез`ясування судом місця проживання дитини, зокрема, що син ОСОБА_3 проживає з ним, що унеможливлює стягнення аліментів на його утримання на користь позивача, тому слід зазначити наступне.

У пункті 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. 

Матеріали справи містять довідку про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб від 18.07.2019 року, за даними якої дитина ОСОБА_3 зареєстрований разом із матір`ю ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 99).
Відповідач ОСОБА_2 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 10). Доводи про проживання дитини разом з відповідачем не доведені жодним доказом.

Доводи про відсутність предмета спору у справі є безпідставними та спростовуються змістом позовних вимог та доводами, які містяться у відзиві та апеляційній скарзі ОСОБА_2 . 

Доводи апеляційної скарги та зміст оскаржуваного рішення не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374, ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_2  – залишити без задоволення.

Рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 4 листопада 2019 року – залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту підписання суддями. В силу п. 2 ч. 1 ст. 389 ЦПК України оскарженню в касаційному порядку не підлягає

Головуючий                                                                  С.С. Кругова

Судді                                                                          О.В. Маміна

Н.П. Пилипчук