КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ  СУД  
Справа №369/1956/118
Провадження № 22-ц/824/2748/2020

                                                      П О С Т А Н О В А
                                                       іменем     України
03  лютого  2020 року                                                                    м. Київ
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:
 
Головуючого судді  Суханової Є.М.,
суддів:                      Ігнатченко Н.В. Кулікової С.В., 
 
         розглянувши в порядку письмового провадження в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою   ОСОБА_1 на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 16 травня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Київоблгаз збут» в особі Києво-Святошинського ТВР Товариства з обмеженою відповідальністю «Київоблгаз збут» про повернення незаконно нарахованої заборгованості за спожитий газ,- 
 
                                        ВСТАНОВИЛА:
У лютому 2018 року ОСОБА_1 звернувся до Києво-Святошинського районного суду Київської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «Київоблгаз збут» про повернення незаконно нарахованої заборгованості за спожитий газ.
Свої вимоги обґрунтовуав тим, що відповідач нарахував йому заборгованість, яку позивач не визнає. Позивач неодноразово просив відповідача перерахувати заборгованість з урахуванням очевидних фактів.
Зазначив, що відповідач не врахував в розрахунку квитанцію на 720,00 грн., які позивач сплатив 25.05.2016 року, та незаконно нарахував заборгованість, оскільки в платіжному документі вказані показники лічильника станом на 31.03.2015 року, які становлять 44 175 м3 , а показники лічильника, зняті контролером станом на 11.11.2015 року, становлять 44 151 м.3 і в спірний період з 01.04.2015 по 11.11.2015 року у позивача немає заборгованості, а навпаки переплата за 24 м3.
Просив  суд стягнути з відповідача на його користь 2258,72 грн., з яких: 720,00 грн., які відповідач просто взяв і привласнив, та 1538,72 грн. незаконно нарахована заборгованість в період з 01.04.2015 року по 11.11.2015 року, та витрати по сплаті судового збору.
Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 16 травня 2019 року, у задоволені позову  ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Київоблгаз збут» в особі Києво-Святошинського ТВР Товариства з обмеженою відповідальністю «Київоблгаз збут» про повернення незаконно нарахованої заборгованості за спожитий газ відмовлено.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції позивач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, посилаючись на те, що воно винесене з порушенням норм процесуального та матеріального права, з неповним та всебічним дослідженням всіх обставин справи та невідповідності висновків суду обставинам справи.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги позивач посилається на те, що суд першої інстанції не надав правової оцінки доказам наявних в матеріалах справи, а саме те, що він здійснив чотири оплати п  720 гривень за споживчий газ, але в рахунку заборгованості враховано лише три оплати по 720 гривень, вважає,  що Товариство з обмеженою відповідальністю «Київоблгаз збут» в особі Києво-Святошинського ТВР Товариства з обмеженою відповідальністю «Київоблгаз збут» його просто пограбувало таким, способом нарахувавши йому заборгованість за споживчий газ.
Тому  просить рішенняКиєво-Святошинського районного суду Київської області від 16 травня 2019 року  скасувати та ухвалити по справі нове рішення, яким задовольнити його  позовні вимоги в повному обсязі. 
Згідно зі ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України. 
Відповідно до  ч. 1  ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно до ч. 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Враховуючи вищевикладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Так з 01.07.2015 року  постановою НКРЕКП № 1588 від 21.05.2015 року для ТОВ «Київоблгаз Збут» видано ліцензію на постачання природного газу (серія АЕ № 299021). 
Таким чином, вказане товариство з 01.07.2015 року виступає постачальником природного газу для споживачів, розташованих в Київській області.
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 є власником особового рахунку № НОМЕР_1 . що зареєстрований за адресою:       АДРЕСА_1 . 
Згідно наданих копій квитанцій, позивач здійснив наступні оплати за спожитий газ: 15.12.2015 року на суму 720,00 грн.; 12.02.2016 року на суму 720,00 грн.; 17.03.2016 року на суму 720,00 грн.; 24.05.2016 року на суму 720,00 грн..
Відмовляючи у задоволенні позову  ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Київоблгаз збут» в особі Києво-Святошинського ТВР Товариства з обмеженою відповідальністю «Київоблгаз збут» про повернення незаконно нарахованої заборгованості за спожитий газ, суд першої інстанції  з висновками якого погоджується колегія суддів, виходив з безпідставності позовних вимог, а саме стороною позивача не доведено обставини викладені в позові, як на підставу своїх вимог та заперечень.
З такими висновками колегія суддів погоджується, оскільки вони ґрунтуються на матеріалах справи, а також узгоджуються з вимогами чинного законодавства виходячи з наступного.
Відповідно до п. 17 ч. 3 ст. 4 Закону України "Про ринок природного газу" Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг постановою X» 2496 від 30.09.2015 року затвердила Правила постачання природного газу, що зареєстровані в Міністерстві юстиції України 06.11.2015 року за № 1382/27827.
Відповідно до п.13 Розділу III Правил розрахунки за послуги з газопостачання можуть проводитися на підставі даних про об`єм (обсяг) газу, визначений споживачем та Оператором ГРМ за підсумками місяця відповідно до умов договору розподілу природного газу, укладеного між побутовим споживачем та Оператором ГРМ, або за плановою величиною середньомісячного споживання в опалювальний та міжопалювальний періоди.
Згідно п.14 Розділу III Правил періодом визначення розміру оплати послуг з газопостачання побутовим споживачем є календарний місяць.
У відповідно п.22 Правил побутовий споживач зобов`язаний забезпечувати своєчасну повну оплату вартості природного газу згідно з умовами договору.
У відповідності до п.25 Правил побутовий споживач є відповідальним за несвоєчасне або не в повному обсязі внесення плати за надані послуги з газопостачання.
Згідно п.23 Правил Постачальник має право:отримувати від побутового споживача плату за поставлений природний газ; безперешкодного доступу до лічильників газу, встановлених у побутового споживача перевірки показань фактично використаних побутовим споживачем обсягів природного газу; проводити разом із побутовим споживачем звіряння фактично використаних обсягів природного газу з підписанням відповідного акта.
З 1.04.2015 року згідно постанови НКРЕКП № 583 від 03.03.2015 року затверджено роздрібні ціни на природний газ, що використовується для потреб населення:
Для приготування їжі або підігріву води - 7,188 за м[1]; для індивідуального опалення або комплексного споживання  (індивідуальне опалення, приготування їжі  або підігрів води), у період з 01 травня по 30 вересня (включно) - 7,188 грн. м3;  у період з 01 жовтня по 31 березня (включно):
за обсяг, спожитий до 1200 м3 природного газу (включно) - 3,600 грн. м3; за обсяг, спожитий понад 1200 м3 природного газу - 7,188 грн. м3.
З 1 травня 2016 року діє 6,879 грн. за 1 куб.м для всіх побутових споживачів, ціну встановлено Постановою КМУ від 27.04.2016 року № 315, яка вносить зміни до Постанови від 01.10.2015 року №758).
З 1 квітня 2017 року діє 6,9579 грн за 1 куб.м для всіх побутових споживачів, ціну встановлено Постановою КМУ від 22.03.2017 року № 187.
Як вбачається з матеріалів справи, апелянт ОСОБА_1 здійснив чотири оплати в розмірі 720,00 грн. - всі кошти обліковуються особовому рахунку платника № НОМЕР_1 . що зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .
Колегія суддів з урахуванням того, що позивачем заявлені вимоги щодо повернення незаконно нарахованої заборгованості за спожитий газ,погоджується з висновком суду першої інстанції щодо застосування показників лічильника у розмірі 44151 куб.м, оскільки такі відомості були проведенні представником оператором ГРМ при зафіксуванні показників газового лічильника. 
Тобто станом на 04.04.2019 року на показник газового лічильника 47285 м.куб обліковується заборгованістьОСОБА_1 , який  є власником особового рахунку № НОМЕР_1 . що зареєстрований за адресою:      АДРЕСА_1 у розмірі 281,56 грн.
Відповідно до вимог Правил безпеки систем газопостачання, затверджених наказом Міністерства енергетики та вугільної промисловості України 15.05.2015 року №285 та Кодексу газорозподільних систем, затвердженого постановою НКРЕКП від 30.09.2015 року №2494 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 06.10.2015 року за №1379/27824, газорозподільне підприємство має право здійснювати контрольні зняття показів лічильника природного газу споживача.
Фіксація показника лічильника газу споживача проводиться представником газорозподільного підприємства та фіксується у відомості про контрольне зняття показань лічильника, або акті про контрольне зняття показника лічильника, або розрахунковій книжці споживача, які підтверджуються особистим підписом споживача.
Контрольне зняття показань лічильників газу представником газорозподільного підприємства здійснюється відповідно до власного графіку обходу споживачів та позапланово (за необхідністю), але не рідше одного разу на шість місяців.
Споживач зобов`язаний допускати уповноважених представників газорозподільного підприємства, за пред`явленням ними службових посвідчень на власну територію (у приміщення), де встановлений вузол обліку природного газу (лічильник), у тому числі огляду газопроводу перед та після лічильника.
У випадку відмови в доступі чи не забезпечення допуску до об`єкта споживача, внаслідок чого не було здійснено контрольне зняття лічильника газу газорозподільне підприємство має право змінити встановлений режим нарахувань об`ємів (обсягів) та визначення об`єму спожитого природного газу здійснювати за граничними об`ємами споживання природного газу населенням з урахуванням усіх газових приладів та пристроїв.
Покази фіксуються у відповідному документі, в якому підписується споживач.
У разі не допуску працівників до контрольного зняття показань газового лічильника, згідно з розділом ХІ Кодексу, складається відповідний акт та змінюється порядок розрахунку за спожитий газ".
Контрольне зняття показань лічильника газу - це фіксація показань лічильника представником газового господарства (контролером) у відповідному документі, які підтверджуються підписом споживача.
Таким чином, суд першої інстанції, вірно встановив фактичні обставини справи, дав належну оцінку зібраним доказам, вірно послався на закон, що регулює спірні правовідносини, дійшов правильного висновку про відмову у задоволені позовних вимог.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
 Відповідно до положень ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Викладені у рішенні висновки відповідають обставинам справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, тому апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст.ст.7,367,369,374,375,381,382,389 ЦПК України, суд, -
постановив:
          Апеляційну скаргу  ОСОБА_1  залишити без задоволення. 
Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 16 травня 2019 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, окрім випадків, передбачених ч.3 ст.389 ЦПК України.

Головуючий:                                                    Є.М. Суханова
Судді                                                                 С.В. Кулікова
          Н.В. Ігнатченко