КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

 

П О С Т А Н О В А
 
І М Е Н Е М   У К Р А Ї Н И
13 лютого 2020 року                                                                                                           м. Київ
 
Єдиний унікальний номер справи 753/20982/15-ц                                             
Апеляційне провадження №22-ц/824/87/2020  
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого            Іванченко М.М.
суддів:                      Білич І.М., Музичко С.Г.
при секретарі:          Макаровій К.В.
за участю:
представника позивача: Хитрової Л.В.
 
розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження  цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором
 
за апеляційною скаргою ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 
                                                                                                 
на заочне рішення Дарницького районного суду м. Києва ухваленого 29 січня 2016 року в приміщенні суду в складі судді Лужецької О.Р.,-
 
В С Т А Н О В И В:
 
ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до Дарницького районного суду м. Києваз позовом до  ОСОБА_1 в якому просив стягнути з відповідача на користь ПАТ КБ «ПриватБанк»заборгованість у розмірі 25265 грн 18 к. та судові витрати на суму 252 грн 65 к.
В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що 8 травня 2013 року укладено договір №б/н між позивачем та відповідачем, відповідно до якого останній отримав кредит у розмірі 2000 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30.00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. 
Проте відповідач ухиляється від виконання зобов`язання та не погашає заборгованості за договором. 
Заочним рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 29 січня 2016 року позов ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задоволено. 
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» 25 265грн 18 к, з яких: заборгованість за кредитом - 13194 грн 39 к, заборгованість за відсотками користування кредитом - 9535 грн 57 к, заборгованість по пені комісії за користування кредитом 855 грн 93 к, фіксована частина штрафу 500 грн, процентна складова штрафу 1179 грн 29 к.
Вирішено питання про розподіл судових витрат.
Не погодившись з таким рішенням суду ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати заочне рішення від 29 січня 2016 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити ПАТ КБ «ПриватБанк»у задоволенні позову.
В скарзі посилався на те, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини справи, порушив норми процесуального та матеріального права, не прийняв до уваги та не надав належної оцінки доводам відповідача.
Рішення суду неодноразово переглядалось апеляційним судом та судом касаційної інстанції.
Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 вересня 2019 року касаційну скаргу ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 - задоволено частково.
Заочне рішення Дарницького районного суду міста Києва від 29 січня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 26 січня 2017 року в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «ПриватБанк» 9535 грн 57 к. заборгованості за відсотками за користування кредитом, 855 грн 93 к. заборгованості по пені та комісії за користування кредитом, 500 грн штрафу (фіксована частина), 1 179 грн 29 к. штрафу (процентна складова) скасувати та у задоволенні вказаних позовних вимог ПАТ «ПриватБанк» відмовити.
Ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 26 січня 2017 року в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «ПриватБанк» 13 194 грн 39 к. заборгованості за кредитом скасовано та в цій частині справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
Так, Верховний Суд вказав, що підписана відповідачем анкета-заява не містить будь-яких даних про розмір грошових коштів, умови і порядок їх надання та повернення. Не встановивши обставини справи, що мають значення для вирішення спору, не надавши належної оцінки наявним у матеріалах справи доказам кожному окремо та у їх сукупності, суди першої та апеляційної інстанцій передчасно вважали наявними підстави для задоволення позовних вимог банку у вказаній частині.
Представник позивача у суді апеляційної інстанції заперечувала проти доводів апеляційної скарги та просила рішення суду залишити без змін.
Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином.
Згідно положень частини другої статті 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи. 
З урахуванням положень статті 372 ЦПК України, апеляційним судом вирішено проводити розгляд справи за відсутності відповідача та його представника.
Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленого рішення в цій частині, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга  підлягає частковому  задоволенню з наступних підстав.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 8 травня 2013 року ОСОБА_1 підписав анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанк (а.с.  5 том 1).
При цьому зі  змісту вказаної заяви не вбачається бажаний кредитний ліміт та яку картку бажав отримати позичальник.
Так, відповідачем надано суду копію платіжної картки UNIVERSAL кредитка ПРИВАТБАНК НОМЕР_1 . 
Згідно інформації викладеній у вказаній заяві, ОСОБА_1 висловив свою згоду з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між нею та банком договір про надання банківських послуг, при цьому він ознайомився і згоден з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, які були надані їй для ознайомлення в письмовому вигляді.
Проте, Умови та Правила надання банківських послуг та Тарифи позичальником не підписані.
Згідно з наданим банком розрахунком заборгованості за договором станом на 25 березня 2015 року вона становить 25 265 грн 18 к. з яких: 13 194 грн 39 к. заборгованості за кредитом, 9 535 грн 57 к. заборгованості за відсотками за користування кредитом, 855 грн 93 к. заборгованості по пені та комісії за користування кредитом, 500 грн штрафу (фіксована складова), 1 179 грн 29 к. штрафу (процентна складова).
Відповідно до ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
 Згідно ст.628 ЦК України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
  Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.
У відповідності до  ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.
Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
 Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.
 Частиною 1 та 2 ст. 639 ЦК України визначено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.
Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.
Позивач вказує, що між сторонами укладено кредитний договір шляхом підписання заяви позичальника, в якій вказано, що він разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг складає між сторонами договір про надання банківських послуг.
Так,  у постові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 вересня 2019 року по даній справі касаційний суд вказав, що без належних і допустимих доказів про конкретні запропоновані відповідачу Умови та Правила надання банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві зафіксованої домовленості сторін про розмір наданого кредиту, розмір та порядок сплати відсотків за користування грошовими коштами, пені та штрафів за несвоєчасне виконання умов договору, надані позивачем витяги з Умов і Правил надання банківських послуг та Тарифів не є стандартною (типовою) формою кредитного договору.
Отже рішення суду в частині стягнення з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» 9 535 грн 57 к. заборгованості за відсотками за користування кредитом, 855 грн 93 к. заборгованості по пені та комісії за користування кредитом, 500 грн штрафу (фіксована частина), 1 179 грн 29 к. штрафу (процентна складова) - підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог в цій частині.
Щодо вимог позивача  про стягнення з відповідача заборгованості по тілу кредиту апеляційний суд вважає за необхідне зазначити таке.
Позивач вказує, що відповідно до укладеного між сторонами договору відповідач отримав від позивача кредит у розмірі у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку.
  Так, на підтвердження надання кредитних коштів банком надано виписку по особовому рахунку ОСОБА_1 (а.с. 183- 199 том 1).
Апеляційним судом досліджено вказану виписку по особовому рахунку відповідача, з якої вбачається, що ОСОБА_3 отримувались кредитні кошти на загальну суму 13194 грн 39 к., при цьому відповідач активно користувався наданою позивачем карткою та як отримував кошти у позику від банку так і поповнював її.
            А тому посилання скаржника на те, що матеріали справи не містять доказів отримання відповідачем грошових коштів спростовуються наданою позивачем випискою по особовому рахунку відповідача.
            Відповідачем не надано альтернативного розрахунку заборгованості та не заявлялось клопотання про призначення судової економічної експертизи.
            З урахуванням викладеного апеляційний суд вважає, що висновку суду першої інстанції про стягнення з відповідача заборгованості по тілу кредиту знайшли своє підтвердження у суді апеляційної інстанції.
Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення («Серявін та інші проти України» (Seryavin and Others v. Ukraine) від 10 лютого 2010 року, заява №4909/04).
З огляду на вищевикладене, апеляційний суд вважає, що  подана ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 апеляційна скарга на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 29 січня 2016 рокупідлягає частковому задоволенню, та відповідно рішення суду першої інстанції у частині стягнутих з відповідача відсотків за користування кредитними коштами, а також в частині відмови у задоволенні позову про стягнення пені, комісії та штрафів слід скасувати та ухвалити у цій частині нове судове рішення про відмову в задоволенні пред`явлених АТ КБ «ПриватБанк» позовних вимог до ОСОБА_1 в решті позовних вимог рішення суду залишити без змін.
В зв`язку з тим, що ціна позову в даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа згідно п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України є малозначною і в силу вимог п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України ухвалене по ній апеляційним судом судове рішення не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п.п. а) г) п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд,-       
                                   
П О С Т А Н О В И В:
 
Апеляційну скаргу  ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 - задовольнити частково.
Заочне рішення Дарницького районного суду м. Києва від 29 січня 2016 року скасувати в частині задоволення вимог АТ КБ «ПРИВАТБАНК» про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за відсотками, пені комісії за користування кредитом, фіксована частина штрафу, процентна складова  постановивши в цій частині нове рішення, за яким АТ КБ «ПРИВАТБАНК» відмовити в задоволенні цих вимог.
В іншій частині заочне рішення Дарницького районного суду м. Києва від 29 січня 2016 року - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків встановлених п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.

 
Головуючий суддя:
 
Судді: