ПОСТАНОВА
Іменем України

17 лютого 2020 року 
Київ
справа №638/5670/17
адміністративне провадження №К/9901/4768/17

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача - Мороз Л.Л.,
суддів: Бучик А.Ю.,  Рибачука А.І., 
розглянувши у порядку попереднього розгляду у касаційній інстанції адміністративну справу № 638/5670/17
за позовом   ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Шевченківського району м. Харкова про визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити дії, провадження в якій відкрито
за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Дзержинського районного суду м. Харкова, прийняту 21 серпня 2017 року у складі судді Шестака О.І. та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду, прийняту 05 грудня 2017 року у складі колегії суддів: головуючого судді: Дюкарєвої С.В., суддів: Жигилія С.П., Перцової Т.С.,

в с т а н о в и в :
Позивач - ОСОБА_1 , звернувся до Дзержинського районного суду м. Харкова з адміністративним позовом до Управління праці та соціального захисту населення Шевченківського району м. Харкова, в якому просив суд: визнати неправомірними дії відповідача щодо припинення надання позивачу права на 50 % знижку з оплати за користування житлово-комунальними послугами, а також палива, передбачених ч. 4 ст. 22 Закону України "Про міліцію" в редакції станом на 07.11.2015 р.; зобов`язати відповідача поновити з 01.07.2015 р. надання позивачу права на 50% знижку з оплати за користування житлово-комунальними послугами, а також палива, передбачених ч. 4 ст. 22 Закону України "Про міліцію" в редакції станом на 07.11.2015 р.
Постановою Дзержинського районного суду м. Харкова від 21 серпня 2017 року, залишеною без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 05 грудня 2017 року, у позові відмовлено.
Як встановлено, ОСОБА_1 , з 14.11.1978 р. по 01.01.2002 р. проходив службу в органах внутрішніх справ України, з яких був звільнений за станом здоров`я і йому була призначена пенсія згідно Закону України "Про пенсійне забезпечення військовослужбовців, осіб начальницького та рядового складу органів внутрішніх справ".
Відповідно до довідки від 18.11.2005 р. №100|24559, виданої Управлінням фінансових ресурсів та економіки Управління МВС України в Харківській області, ОСОБА_1 і члени його сім`ї набули право з 01.01.2002 р. відповідно до Закону України "Про міліцію" на 50-відсоткову знижку по оплаті жилої площі, комунальних послуг, а також палива.
З листа-відповіді Управління праці та соціального захисту населення від 29.01.2016 р. №Д-641, наданої на звернення позивача, вбачається, що ОСОБА_1 як особа, що має пільговий статус "Міліціонер на пенсії", знаходився на обліку в Єдиному державному автоматизованому реєстрі осіб, які мають право на пільги, по Дзержинському району м. Харкова та користувався правом на пільги, встановлені Законом України "Про міліцію", а саме 50-ти відсотковою знижкою по сплаті за користування житлово-комунальними послугами у межах середніх норм споживання. Відповідно до вказаного листа, в зв`язку з можливим збоєм в програмному забезпеченні при занесенні даних по декларації ОСОБА_1 в ЄДАРП не було автоматично продовжено право користування ним пільгами з 01.07.2015 р. Інформація про необхідність нарахування ОСОБА_1 пільг передана Управлінням листом №165/07 від 19.01.2016 р. до житлово-комунальних підприємств для проведення перерахунку з урахуванням наявних у позивача пільг. Зазначеним листом позивача повідомлено, що з 07.05.2015 р. набув чинності Закон України "Про національну поліцію". Відповідно до п.п. 1, 5 Прикінцевих та перехідних положень зазначеного закону з 07.11.2015 р. ЗУ "Про міліцію" визнано таким, що втратив чинність. Таким чином, особи, які мали право на пільги згідно із ЗУ "Про міліцію" з 07.11.2015 р. взагалі втратили право на пільги. Також відповідач вказав, що ст. 6 ЗУ "Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ і деяких інших осіб та їх соціальний захист" особи, що мають пільговий статус "Ветеран органів внутрішніх справ", мають право на отримання 50-відсоткової знижки по оплаті за користування житлово-комунальними послугами у межах соціальних норм без врахування рівня доходів. Для подовження нарахування пільг в разі наявності у позивача зазначеного статусу його повідомлено про необхідність надати до Управління підтверджуючі це право документи.
Листом Управління праці та соціального захисту населення від 03.02.2017 р. №Д-284/1 на звернення ОСОБА_1 повідомлено заявника про втрату права на пільги з 07.11.2015 р. особами, які мали на них право згідно з ЗУ "Про міліцію", в зв`язку з визнанням вказаного закону таким, що втратив чинність, Законом України "Про національну поліцію". Відповідач також вкзав, що 23.12.2015 р. розділ XI "Прикінцеві та перехідні положення" ЗУ "Про Національну поліцію" доповнено п. 15 такого змісту: "За колишніми працівниками міліції, у тому числі пенсіонерами, а також членами їхніх сімей, іншими особами зберігаються пільги, компенсації і гарантії, передбачені цим Законом для колишніх поліцейських, членів їхніх сімей, інших осіб", але, оскільки пільги по сплаті за користування житлово-комунальними послугами зазначеним Законом не передбачені, права на такі пільги не мають і колишні працівники міліції.
Позивач, не погодившись із такими діями відповідача, звернувся до суду з даним позовом про визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити певні дії.
Суди дійшли висновку про необґрунтованість позову, оскільки позивач не має права на отримання пільги на житлово-комунальні послуги.
У поданій касаційній скарзі позивач просить скасувати рішення судів попередніх інстанцій у справі та прийняти нове рішення, яким задовольнити позов.
Суд, перевіривши доводи касаційної скарги, враховуючи межі касаційного перегляду, визначені  статтею 341 Кодексу адміністративного судочинства України, виходить з такого.
Відповідно до частини четвертої  статті 22 Закону України "Про міліцію", в редакції чинній на час призначення позивачу спірної пільги, працівникам міліції та членам їх сімей надається 50% знижка по оплаті жилої площі, комунальних послуг, а також палива.
Згідно з частиною шостою цієї ж статті за працівниками міліції, звільненими зі служби за віком, хворобою або вислугою років, зберігається право на пільги за цим Законом.
На підставі підпунктів "а" та "в" підпункт 1 пункту 68  розділу ІІ Закону України "Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України"  в  статтю 22 Закону України "Про міліцію"  внесено зміни: частину четверту доповнено словами "в межах норм, встановлених законодавством", а частину шосту доповнено словами "якщо середньомісячний сукупний доход сім`ї в розрахунку на одну особу за попередні шість місяців не перевищує величини доходу, який дає право на податкову соціальну пільгу у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України".
Проте, зміни, внесені підпунктом "в" підпункту 1 пункту 68  розділу II Закону України "Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України"  визнано такими, що не відповідають  Конституції України  (є неконституційними), згідно з  Рішенням Конституційного Суду України від 22 травня 2008 року №10-рп/2008.
Пунктом 12 розділу ІІ  Закону України "Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні" від 27 березня 2014 року  в  статтю 22 Закону України "Про міліцію"  частини шосту та сьому викладено у такій редакції: "За працівниками міліції, звільненими зі служби за віком, хворобою або вислугою років, зберігається право на пільги згідно з цим Законом. Пільги, передбачені частинами четвертою, п`ятою цієї статті, надаються за умови, якщо розмір середньомісячного сукупного доходу сім`ї в розрахунку на одну особу за попередні шість місяців не перевищує величини доходу, який дає право на податкову соціальну пільгу, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України".
Законом України "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України" від 28 грудня 2014 року  внесені зміни в  Закон України "Про міліцію"  і частина сьома статті 22  викладена у новій редакції, згідно якої пільги, передбачені частинами четвертою, п`ятою та шостою цієї статті, надаються за умови, якщо розмір середньомісячного сукупного доходу сім`ї в розрахунку на одну особу за попередні шість місяців не перевищує величини доходу, який дає право на податкову соціальну пільгу, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до вказаного Закону від 28 грудня 2014 року Кабінетом Міністрів України 4 червня 2015 року прийнято постанову № 389, яка набрала чинності 1 липня 2015 року та якою затверджено Порядок надання пільг окремим категоріям громадян з урахуванням середньомісячного сукупного доходу сім`ї.
Вказаним Порядком визначено механізм реалізації права на отримання пільг з оплати послуг за користування житлом (квартирна плата, плата за послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій), комунальних послуг (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, вивезення побутових відходів), паливом, скрапленим газом, телефоном, а також послуг із встановлення квартирних телефонів (далі - пільги) залежно від середньомісячного сукупного доходу сім`ї осіб, які мають право на пільги згідно із законодавчими актами.
Згідно з пунктом 2 цього Порядку дія останнього поширювалась на осіб, які мають право на пільги за соціальною ознакою згідно із Законом України "Про міліцію".
Постановою Кабінету Міністрів України №36 від 27 січня 2016 року  до пункту 2 зазначеного Порядку було внесено зміни та слова "Про міліцію" (звільнені із служби за віком, хворобою або вислугою років працівники міліції, особи начальницького складу податкової міліції, особи рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої служби; діти (до досягнення повноліття) працівників міліції, осіб начальницького складу податкової міліції, рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої служби, загиблих або померлих у зв`язку з виконанням службових обов`язків, непрацездатні члени сімей, які перебували на їх утриманні), виключено.
З 07 листопада 2015 року у зв`язку з набуттям чинності  Законом України "Про Національну поліцію"  втратив чинність  Закон України "Про міліцію", відповідно до статті 22 якого позивач мав право на 50% знижку по сплаті за користування житлом та комунальними послугами, за паливо.
Згідно з абзацами 2 та 3 пункту 15  Прикінцевих та Перехідних положень Закону України "Про Національну поліцію"  встановлено, що за колишніми працівниками міліції, у тому числі пенсіонерами, а також членами їхніх сімей, іншими особами зберігаються пільги, компенсації і гарантії, передбачені цим Законом для колишніх поліцейських, членів їхніх сімей, інших осіб.
Отже,  Закон України "Про Національну поліцію"  не містить норм, які б передбачали пільги, компенсації і гарантії не тільки для колишніх міліціонерів, а й для тих, які виходять на пенсію після вступу цього  закону  в силу.
Крім того, Конституційний Суд України у пункті 3 мотивувальної частини Рішення від 03 жовтня 1997 року №4-зп у справі про набуття чинності  Конституцією України  зазначив, що конкретна сфера суспільних відносин не може бути водночас врегульована однопредметними нормативними правовими актами однакової сили, які за змістом суперечать один одному. Звичайною є практика, коли наступний у часі акт містить пряме застереження щодо повного або часткового скасування попереднього. Загальновизнаним є й те, що з прийняттям нового акта, якщо інше не передбачено самим цим актом, автоматично скасовується однопредметний акт, який діяв у часі раніше.
Враховуючи те, що останнім в часі є Закон України "Про Національну поліцію", то пріоритетними в даному випадку є положення саме цього  Закону.
Таким чином, відповідач, припиняючи застосування пільги позивачу, як пенсіонеру МВС України, у вигляді 50 % знижки на оплату житлово-комунальних послуг, діяв на підставі та у спосіб, що передбачені  Конституцією України  та законодавством.
Аналогічний підхід застосування зазначених норм права висловлений Верховним Судом у постанові від 27 вересня 2018 року у справі № 638/6025/16-а, від 20 грудня 2018 року у справі № 227/1458/16-а, від 03 жовтня 2019 року у справі № 626/606/17.
Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог.
Касаційну скаргу належить залишити без задоволення, а рішення судів - без змін.
Керуючись статтями 345, 349, 350, 355, 356  Кодексу адміністративного судочинства України, суд

п о с т а н о в и в :
Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Постанову Дзержинського районного суду м. Харкова від 21 серпня 2017 року та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 05 грудня 2017 року у справі № 638/5670/17 залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не може бути оскаржена.

...........................

...........................

...........................

Л.Л. Мороз
А.Ю. Бучик 
 А.І. Рибачук ,
Судді Верховного Суду