Ухвала
Іменем  України
 
05 лютого 2020 року
м. Київ
 
справа № 629/6539/18
провадження № 61-2120 ск20
Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: 
Білоконь О. В. (суддя-доповідач), Осіяна О. М., Сакари Н. Ю.,
розглянув касаційну скаргу акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі філії «Панютинський вагоноремонтний завод» акціонерного товариства «Українська залізниця» на ухвалу Харківського апеляційного суду у складі колегії суддів: Колтунової А. І., Бровченка І. О., Бурлаки І. В.,  від 23 грудня 2019 року про повернення апеляційної скарги у справі за позовом акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі філії «Панютинський вагоноремонтний завод» акціонерного товариства «Українська залізниця» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа - відділ з питань реєстрації місця проживання фізичних осіб та ведення реєстру громади Лозівської міської ради, про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщення, 
ВСТАНОВИВ:
Рішенням Лозівського міськрайонного суду Харківської області                              від 14 листопада 2019 року у задоволенні позову акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі філії «Панютинський вагоноремонтний завод» акціонерного товариства «Українська залізниця» (далі - АТ «Українська залізниця») відмовлено.
Не погоджуючись з вказаним рішення суду першої інстанції, АТ «Українська залізниця» оскаржило її в апеляційному порядку.
Ухвалою Харківського апеляційного суду від 23 грудня 2019 року апеляційну скаргу АТ «Українська залізниця» на рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 14 листопада 2019 року повернуто особі, що подала апеляційну скаргу.
До Верховного Суду 22 січня 2020 року АТ «Українська залізниця»подало касаційну скаргу на ухвалу Харківського апеляційного суду від 23 грудня 2019 року, у якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить скасувати оскаржуване судове рішення та передати справу для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції.
Дослідивши матеріали касаційної скарги АТ «Українська залізниця», колегія суддів дійшла висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, з урахуванням такого.
30 вересня 2016 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)» від 02 червня 2016 року № 1401-VIII, яким Конституцію України доповнено статтею 131-2.
Так, згідно із частиною третьою статті 131-2 Конституції України виключно адвокат здійснює представництво іншої особи в суді, а також захист від кримінального обвинувачення.
Відповідно до підпункту 11 пункту 16-1 розділу ХV «Перехідні положення» Конституції України у редакції Закону України «Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)» від 02 червня 2016 року представництво відповідно до пункту 3 статті 131-1 та статті 131-2 цієї Конституції виключно прокурорами або адвокатами у Верховному Суді та судах касаційної інстанції здійснюється з 01 січня 2017 року; у судах апеляційної інстанції - з 01 січня 2018 року; у судах першої інстанції - з                01 січня 2019 року.
Представництво в суді у провадженнях, розпочатих до набрання чинності Законом України «Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)», здійснюється за правилами, які діяли до набрання ним чинності, - до ухвалення у відповідних справах остаточних судових рішень, які не підлягають оскарженню. 
Із змісту рішення суду першої інстанції вбачається, що провадження у цій справі розпочато після набрання чинності Законом України «Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)», тобто після 30 вересня 2016 року, відтак відповідно до підпункту 11 пункту 16-1 «Перехідні положення» Конституції України представництво сторін у цій справі у суді апеляційної інстанції відповідно до пункту 3 статті 131-1 та статті 131-2 Конституції України з 01 січня 2018 року повинно здійснюватися виключно адвокатами. 
Відповідно до положень статті 60 ЦПК України представником у суді може бути адвокат або законний представник. Під час розгляду спорів, що виникають з трудових відносин, а також справ у малозначних спорах (малозначні справи) представником може бути особа, яка досягла вісімнадцяти років, має цивільну процесуальну дієздатність, за винятком осіб, визначених у статті 61 цього Кодексу.
Повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність».
Відповідно до пункту 1 частини п`ятої статті 357 ЦПК України апеляційна скарга не приймається до розгляду і повертається судом апеляційної інстанції також, якщо: апеляційна скарга подана особою, яка не має процесуальної дієздатності, не підписана, або підписана особою, яка не має права її підписувати, або особою, посадове становище якої не зазначено.
Враховуючи те, що апеляційну скаргу подано представником АТ «Українська залізниця» - Діжечко О. Ю. у грудні 2018 року і до апеляційної скарги не надано доказів на підтвердження повноважень адвоката, вказана справа не є малозначною у розумінні ЦПК України, тому суд апеляційної інстанції правильно застосував норму пункту 1 частини п`ятої статті 357 ЦПК України та дійшов обґрунтованого висновку про наявність передбачених законом підстав для повернення апеляційної скарги заявникові, оскільки така скарга підписана особою, яка не має права її підписувати. 
Доводи касаційної скарги про те, що справа є малозначною є безпідставними, оскільки справа не має ціни позову. Крім того, предметом позову у ній є визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщення, отже справа стосується фундаментального права осіб на житло, тому не є справою незначної складності. За таких обставин, в силу вимог частини шостої статті 19 ЦПК України та частини четвертої статті 274 ЦПК України, ця справа не є малозначною, тому апеляційну скаргу у цій справі має право подавати і підписувати виключно адвокат.
Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Згідно з пунктом 5 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо суд в порядку, передбаченому частинами четвертою, п`ятою цієї статті, дійшов висновку, що касаційна скарга є необґрунтованою.
Відповідно до пункту 2 частини четвертої статті 394 ЦПК України у випадку оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосовування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення. 
Оскільки правильне застосування судом пункту 1 частини п`ятої статті 357 ЦПК України є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення, то колегія суддів вважає, що касаційна скарга є необґрунтованою та у відкритті касаційного провадження слід відмовити.
Доводи касаційної скарги висновки суду апеляційної інстанції не спростовують, на законність судового рішення не впливають. 
Керуючись статтями 389, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
УХВАЛИВ:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі філії «Панютинський вагоноремонтний завод» акціонерного товариства «Українська залізниця» на ухвалу Харківського апеляційного суду                              від 23 грудня 2019 року про повернення апеляційної скарги у справі за позовом акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі філії «Панютинський вагоноремонтний завод» акціонерного товариства «Українська залізниця» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа - відділ з питань реєстрації місця проживання фізичних осіб та ведення реєстру громади Лозівської міської ради, про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщення.
Додані до скарги матеріали повернути заявнику. 
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:                                                                                            О. В. Білоконь
О. М. Осіян 
Н. Ю. Сакара