Номер провадження: 22-ц/813/1423/20 
Номер справи місцевого суду: 522/4232/18
Головуючий у першій інстанції Науменко А.В.
Доповідач Драгомерецький М. М.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.01.2020 року                                                                 м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: 

головуючого: Драгомерецького М.М. (суддя-доповідач),
суддів:         Дрішлюка А.І., 
Черевка П.М., 
при секретарі: Павлючук Ю.В.,

за участю: адвоката позивача Крицького В.І. – ОСОБА_1 ,
адвокатів відповідача ПАТ «Акціонерний комерційний 
промислово-інвестиційний банк» - Савченка О.О. та Гриба Ю.М.,
представника третьої особи Національного банку України –
Каранфілової О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Грицак Катерини Василівни в інтересах ОСОБА_2 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 04 квітня 2019 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог Національний банк України про захист прав споживачів та стягнення грошових коштів,-

В С Т А Н О В И В:

14 березня 2018 року ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом до ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог Національний банк України про захист прав споживачів та стягнення грошових коштів.
Мотивуючи свої позовні вимоги тим, що 04 вересня 2008 року між ОСОБА_2 та ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» було укладено Договір №328135/06/-38V 15 банківського вкладу «Активний вкладник» у доларах США, за яким сума вкладу складає 525 000 доларів США, строк дії вкладу становить 3 роки, до 04 вересня 2011 року, банк нараховує 11% річних щомісячно. 
Умовами договору було визначено, що після закінчення терміну депозиту, він продовжує зберігатися на рахунку до моменту отримання позивачем суми депозиту.
10 жовтня 2008 року позивач звернувся до відповідача із письмовою заявою про повернення вкладу.
23 жовтня 2008 року відповідач листом повідомив позивача, що на той момент часу повернення вкладу неможливе. За твердженнями позивача, відповідачем так і не було повернуто кошти з вкладу (депозиту), що належать позивачу.
На підставі зазначеного ОСОБА_2 звернувся до суду із вказаним позовом та просив суд стягнути з ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» грошові кошти в сумі 525 000 доларів США, котрі були надані в управління за Договором №328135/06/-38V 15 банківського вкладу «Активний вкладник» у доларах США; нараховані відсотки за Договором №328135/06/-38V 15 банківського вкладу «Активний вкладник» у доларах США в сумі 173 250 доларів США; 5 811 113, 9 доларів США у якості пені за прострочення та порушення зобов`язань за Договором №328135/06/-38V 15 банківського вкладу «Активний вкладник» у доларах США – у гривневому еквіваленті по курсу НБУ на дату виконання рішення суду; 47 819, 55 доларів США у якості 3% річних відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України за прострочення та порушення зобов`язань за Договором №328135/06/-38V 15 банківського вкладу «Активний вкладник» у доларах США по поверненню вкладу та відсотків за користування вкладом – у гривневому еквіваленті по курсу НБУ на дату виконання рішення суду.
Не погоджуючись з пред`явленими позивачем вимогами, ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» подало відзив на позов, у якому представник відповідача заперечував проти задоволення позовних вимог. 
Свою правову позицію мотивував тим, що кошти за вкладом разом з відсотками були повністю повернені позивачу. 
На підтвердження своїх доводів, банк надав суду виписку операцій по рахунку 328135/06/-38V 15, а також заяви на видачу готівки та ордери на списання коштів, підписані позивачем.
Позивач заперечував підписання ним заяв на видачу готівки та отримання грошових коштів за Договором №328135/06/-38V 15 та зазначав, що на час підписання частини заяв на видачу готівки перебував за кордоном в Австрії.
В останнє судове засідання, 28 лютого 2019 року, з`явились представник відповідача та представник третьої особи, які надали суду свої пояснення по суті справи. Інші учасники справи у судове засідання не з`явились, хоча про дату та час судового засідання були повідомлені належним чином.
Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 04 квітня 2019 року у задоволенні позову відмовлено.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» витрати на проведення судової експертизи в сумі 7 722 гривень.
В апеляційній скарзі адвокат Грицак К.В. в інтересах ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права.
Заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги та заперечення на апеляцію, перевіривши  матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах позовної заяви та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга  підлягає залишенню без задоволення за таких підстав.
задоволенню не підлягає, оскільки рішення суду першої інстанції  постановлено з дотриманням норм процесуального та матеріального права. 
У частинах 1 та 2 статті 367 ЦПК України зазначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Статтею 5 ЦПК України передбачено, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної у позові вимоги такої особи може визначити в своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.
За змістом статей 15, 16 ЦК України особа має право на захист свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, яке реалізується шляхом звернення до суду. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені частиною 2 статті 16 ЦК України.
Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
У частині 1 статті 1058 ЦК України передбачено, що за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.
Договір банківського вкладу укладається у письмовій формі. Письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту (частина 1 статті 1059 ЦК України).
Згідно  частини 2 статті 1060 ЦК України, у редакції станом на 04 вересня 2008 року, за договором банківського вкладу (депозиту) незалежно від його виду банк зобов`язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, розміщених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором.
Частиною 3 статті 1068 ЦК України визначено, що банк зобов`язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом.
Відповідно до ст. 1064 ЦК України, укладення договору банківського вкладу з фізичною особою і внесення грошових коштів на її рахунок за вкладом підтверджуються ощадною книжкою. В ощадній книжці вказуються найменування і місцезнаходження банку (його філії), номер рахунка за вкладом, а також усі грошові суми, зараховані на рахунок та списані з рахунка, а також залишок грошових коштів на рахунку на момент пред`явлення ощадної книжки у банк. Відомості про вклад, вказані в ощадній книжці, є підставою для розрахунків за вкладом між банком і вкладником. Видача банківського вкладу, виплата процентів за ним і виконання розпоряджень вкладника про перерахування грошових коштів з рахунка за вкладом іншим особам здійснюються банком у разі пред`явлення ощадної книжки.
Судом першої інстанції встановлено, що 04 вересня 2008 року між ОСОБА_2 та Публічним акціонерним товариством «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» було укладено Договір №328135/06/-38V15 банківського вкладу «Активний вкладник» у доларах США, за яким сума вкладу складає 525 000 доларів США з нараховування 11% річних щомісячно на строк до 04 вересня 2011 року. 
Відповідно до «Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами», затвердженого постановою Правління Національного банку України від 03.12.2003р. №516, у редакції станом на 04 вересня 2008 року, вклад (депозит) - це грошові кошти в готівковій або безготівковій формі у валюті України або в іноземній валюті, або банківські метали, які банк прийняв від вкладника або які надійшли для вкладника на договірних засадах на визначений строк зберігання чи без зазначення такого строку (під процент або дохід в іншій формі) і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору (п. 1.1. Постанови НБУ №516).
Сума, строки та умови приймання вкладів (депозитів) визначаються між банком та вкладником на договірних засадах (п. 1.3. Постанови НБУ №516).
Згідно п. 1.4. вказаної Постанови НБУ, залучення банком вкладів (депозитів) юридичних і фізичних осіб підтверджується, зокрема, договором банківського вкладу (депозиту) з видачою ощадної книжки.
Відповідно до п. 3.3. Постанови НБУ №516, банки повертають вклади (депозити) та сплачують нараховані проценти у строки, що визначені умовами договору банківського вкладу (депозиту) між вкладником і банком.
Умовами Договору банківського вкладу була передбачена можливість дострокового зняття грошових коштів з рахунку. Так, пунктом 2.6. Договору передбачено, що повернення всієї суми депозиту або його частини до закінчення терміну депозиту, обумовленого у п. 2.2. Договору, здійснюється на підставі заяви вкладника, оформленої в установі Банку відповідно до п. 4.2.4. Договору, після отримання згоди Банку.
З 17 вересня 2008 року по 07 жовтня 2008 року позивачем ОСОБА_2 було достроково знято:
17 вересня 2008 року - 20 000,00 доларів США, що підтверджується випискою операцій по рахунку 328135/06/-38V 15 та заявою на видачу готівки по рахунку №328135/06/-38V 15 від 17.09.2008р.;
22 вересня 2008 року - 30 000,00 доларів США, що підтверджується випискою операцій по рахунку 328135/06/-38V 15 та заявою на видачу готівки по рахунку №328135/06/-38V 15 від 22.09.2008р.;
23 вересня 2008 року – 5 000,00 доларів США, що підтверджується випискою операцій по рахунку 328135/06/-38V 15 та заявою на видачу готівки по рахунку №328135/06/-38V 15 від 23 вересня 2008 року;
29 вересня 2008 року – 20 000,00 доларів США, що підтверджується випискою операцій по рахунку 328135/06/-38V 15 та заявою на видачу готівки по рахунку №328135/06/-38V 15 від 29 вересня 2008 року;
29 вересня 2008 року – 40 000,00 доларів США, що підтверджується випискою операцій по рахунку 328135/06/-38V 15 та заявою на видачу готівки по рахунку   №328135/06/-38V 15 від 29 вересня 2008 року;
02 жовтня 2008 року – 16 200,00 доларів США, що підтверджується випискою операцій по рахунку 328135/06/-38V 15 та заявою на видачу готівки по рахунку  №328135/06/-38V 15 від 02 жовтня 2008 року;
07 жовтня 2008 року – 36 000,00 доларів США, що підтверджується випискою операцій по рахунку 328135/06/-38V 15;
07 жовтня 2008 року – 185 000,00 доларів США, що підтверджується випискою операцій по рахунку 328135/06/-38V 15.
29 грудня 2008 року з рахунку № НОМЕР_1 /06/-38V 15 позивачем було переведено (списано) кошти у розмірі 89 500,00 доларів США на рахунок 328135/06/-3Ю9 1, що підтверджується випискою операцій по рахунку 328135/06/-38V 15 та Ордером на списання коштів з рахунку №328135/06/-38V 15 від 29.12.2008р..
Того ж дня, 29 грудня 2008 року з рахунку № НОМЕР_1 /06/-38V 15 позивачем було переведено (списано) кошти у розмірі 90 185,00 доларів США на рахунок 328135/06/-3F2 10, що підтверджується випискою операцій по рахунку 328135/06/-38V 15; Ордером на списання коштів з рахунку №328135/06/-38V 15 від 29 грудня 2008 року; Ордером на зарахування коштів на рахунок № НОМЕР_1 /06/-3F2 10 від 29 грудня 2008 року.
Крім того, позивачем 18 серпня 2009 року та 20 серпня 2009 року було достроково знято:
18 серпня 2009 року – 900,00 доларів США, що підтверджується випискою операцій по рахунку 328135/06/-38V 15 та заявою на видачу готівки по рахунку №328135/06/-38V 15 від 18 серпня 2009 року;
20 серпня 2009 року – 900,00 доларів США, що підтверджується випискою операцій по рахунку 328135/06/-38V 15 та заявою на видачу готівки по рахунку №328135/06/-38V 15 від 20 серпня 2009 року.
Позивач ОСОБА_2 стверджував, що жодних грошових коштів за Договором №328135/06/-38V 15 банківського вкладу «Активний вкладник» у доларах США від 04.09.2008р. від відповідача не отримував та не підписував жодних документів, які підтверджують отримання ним готівкою коштів/їх списання на інші рахунки за цим депозитним договором, його підписи на заявах про видачу готівки є підробленими, оскільки у той час, коли датовані ці документи, позивач знаходився за межами України та фактично не міг підписувати будь-які документи.
На підтвердження цього позивачем надана копія сторінки із закордонного паспорту, з якої не вбачається, що це є сторінка паспорту ОСОБА_2 , із проставлених штампів віз неможливо зробити висновки, що особа, якій належав цей паспорт, з 01.10.2008р. по 07.10.2008р. та в період з 27.12.2008р. по 10.01.2009р. перебувала за межами України. Сам позивач підтвердив, що оригінал цього паспорту у нього відсутній.
Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 06 червня 2018 року було задоволено заяву позивача і витребувано з Державної прикордонної служби України дані щодо перетину позивачем державного кордону України з 17.09.2008 по 05.10.2011 роки.
27 червня 2018 року Головний центр обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України надав відповідь, що таку інформацію надати неможливо, оскільки інформація у базі даних осіб щодо відомостей про громадян України, іноземців та осіб без громадянства зберігається протягом 5 років. 
Висновком №18-3554/01 судово-почеркознавчої експертизи, складеним 06 листопада 2018 року завідувачем сектором ТБ та ІВД Одеського НДІСЕ Мінюсту за результатами призначеної ухвалою суду від 19.07.2018р. судово-почеркознавчої експертизи, за всіма питаннями поставленими на вирішення експертизи було встановлено, що підписи на всіх документах, які були предметом дослідження, виконано саме позивачем – ОСОБА_2 .
Позивач ОСОБА_2 також стверджував, що відносно певних грошових коштів, що були зняті з рахунку (36 000 доларів США та 185 000 доларів США) у відповідача відсутні заяви про зняття грошових коштів, тому твердження про зняття цих сум є безпідставним.
Проте, зняття цих коштів позивачем підтверджується іншими доказами, які були надані відповідачем: записи в операційному щоденнику за 07.10.2008р.; підписаний особисто позивачем ордер на списання коштів з рахунку від  29.12.2008р., де після списання 89 500,00 доларів США залишок коштів на рахунку склав 90 685,72 долари США; підписаний особисто позивачем ордер на списання коштів з рахунку від 29.12.2008р., де після списання 90 185,00 доларів США залишок коштів на рахунку склав 500,72 долари США; підписаній особисто позивачем заяві на видачу готівки від 18.08.2009р., де після видачі 900,00 доларів США залишок коштів на рахунку склав 1 419,85 доларів США; підписаній особисто позивачем заяві на видачу готівки від 20.08.2009р., де після видачі 900,00 доларів США залишок коштів на рахунку склав 519,85 доларів США.
Тобто, своїм підписом на цих документах позивач підтвердив те, що залишок коштів на рахунку є правильним, а отже йому 29 грудня 2008 року було відомо про зняття коштів 07 жовтня 2008 року в розмірі 36 000,00 доларів США та 185 000,00 доларів США, виходячи з залишку на цей день.
Строк дії Договору банківського рахунку закінчився 04 вересня 2011 року. Рахунок №328135/06/-38V 15 був закритий 04 жовтня 2011 року. Залишок коштів на цьому рахунку, з урахуванням в тому числі і нарахованих відсотків, становив 666,68 доларів США та був виданий позивачу 04 жовтня 2011 року, через касу відділення банку у повному обсязі, що підтверджується випискою операцій по рахунку 328135/06/-38V 15.
При укладенні 04 вересня 2008 року Договору №328135/06/-38V 15 банківського вкладу «Активний вкладник» у доларах США, позивач отримав ощадну (вкладну) книжку, про що свідчить його підпис на повідомленні наступному контролю по рахунку №328135/06/-38V 15 від 04 вересня 2008 року, що не заперечувалося самим позивачем.
При закритті депозиту позивач мав повернути відповідачу ощадну (вкладну) книжку. Відтак у випадку, якщо кошти не були повернуті позивачу, у нього має бути наявна ощадна (вкладна) книжка, що мала бути пред`явлена до суду як доказ, проте таку ощадну (вкладну) книжку позивач суду не надав.
Позивач ОСОБА_2 також стверджував, що надані відповідачем докази є неналежними. Адже відповідно до пункту 2.16 Постанови НБУ №254 від 18 червня 2003 року «Про затвердження Положення про організацію операційної діяльності в банках України під час приймання розрахункових документів» відповідальний виконавець перевіряє правильність їх оформлення і засвідчує своїм підписом та відбитком штампа банка, а на більшості касових та операційних документів щодо зняття грошових коштів та безготівкового списання, наданих банком – відсутні штампи.
Питання видачі готівки з каси банку регулювалося на час видачі такої готівки Позивачеві Главою 3 Розділу ІІІ Постанови НБУ №337. Видача готівки іноземної валюти здійснюється, зокрема, за такими видатковими документами: за заявою на видачу готівки - фізичним особам з їх поточних, вкладних (депозитних) рахунків та переказу без відкриття рахунку (пункт 4 Глави 3 Розділу ІІІ).
Відповідно до Глави 1 Розділу ІІІ Постанови НБУ №337 «Загальні вимоги до оформлення касових документів», визначені зразки касових документів, на підставі яких здійснюються приймання і видача готівки. Бланки касових документів виготовляються згідно з їх зразками друкарським способом або з використанням комп`ютерної техніки з відображенням обов`язкових реквізитів, передбачених цією Інструкцією. Форми документів, які застосовуються під час приймання переказу готівки та виплати її суми отримувачу в готівковій формі, визначаються відповідною платіжною системою і мають містити обов`язкові реквізити: дата здійснення операції, зазначення платника та отримувача, дані паспорта особи-отримувача або документа, що його замінює, сума касової операції, підписи платника або отримувача та працівників банку, уповноважених здійснювати касову операцію. Вимоги стосовно того, що на касових документах має бути печатка або штамп банку немає.
Отже, заяви на видачу готівки, які відповідач надав в якості підтвердження отримання позивачем готівки через касу банку, оформлені відповідно до вимог чинного законодавства України та є належними і допустимими доказами на підтвердження відповідних обставин.
Згідно п 4.6. Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління НБУ №254 від 18.06.2003р., меморіальні документи застосовуються банками для здійснення і відображення в обліку операцій банку і його клієнтів за безготівковими розрахунками відповідно до нормативно-правових актів Національного банку. До меморіальних документів (паперових або електронних), що використовуються для безготівкових розрахунків, належать такі розрахункові документи: меморіальні ордери; платіжні доручення; платіжні вимоги-доручення; платіжні вимоги; розрахункові чеки; інші документи (інші платіжні інструменти, що визначаються нормативно-правовими актами Національного банку).
Пунктами 4.10. та 4.11. постанови №254 встановлені обов`язкові реквізити первинних документів. Так, первинні документи складаються на бланках форм, затверджених відповідно до законодавства України. Документування операцій може здійснюватися з використанням бланків, виготовлених банками самостійно, які повинні містити обов`язкові реквізити чи реквізити форм, затверджених відповідно до законодавства України.
Первинні документи складаються на паперових носіях або в електронній формі та мають містити такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства (банку), що склало документ; зміст та обсяг операції (короткий зміст операції та підстава для її здійснення), одиницю її виміру; посади осіб, відповідальних за здійснення операції і правильність її оформлення; особистий підпис (електронний цифровий підпис) та інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні операції.
До обов`язкових реквізитів первинних документів, що використовуються для розрахунків (крім перелічених вище), також належать: назва одержувача коштів; сума операції (цифрами та словами); номери рахунків; назва банку (одержувача та платника коштів).
Таким чином, ордери на списання/зарахування коштів з рахунку/на рахунки позивача, які відповідач надав у якості підтвердження списання/зарахування коштів з депозитного рахунку позивача, оформлені відповідно до вимог нормативно-правових актів НБУ.
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що позивачем ОСОБА_2 не доведено тих обставин, на які він посилається в обґрунтування своїх позовних вимог, натомість факт повернення позивачу відповідачем спірних коштів цілком підтверджено належними, допустимими та достатніми доказами, наданими Банком.
Посилання адвоката Грицак К.В. в інтересах позивача ОСОБА_2 у апеляційній скарзі про те, що рішення суду першої інстанції є незаконним та необґрунтованим, оскільки судом безпідставно не враховано, що жодних грошових коштів за Договором №328135/06/-38V 15 банківського вкладу «Активний вкладник» у доларах США від 04.09.2008р. позивач від відповідача не отримував та не підписував жодних документів, які підтверджують отримання готівкою коштів/їх списання на інші рахунки за цим депозитним договором, його підписи на заявах про видачу готівки є підробленими, оскільки у той час, коли датовані ці документи, позивач знаходився за межами України та фактично не міг підписувати будь-які документи, не приймаються до уваги за таких підстав.
Частиною 1 та 2 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
За змістом статей 12 та 81 ЦПК України,  цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. 
У статті 76 ЦПК України зазначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Статтями 77-80 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.
Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Згідно статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). 
Як зазначено у частині 1 статті 95 ЦПК України, письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.
Відповідно до принципів змагальності та диспозитивності цивільного процесу позивач був зобов`язаний довести в судовому засіданні ті обставини, на які він посилався як на підставу своїх вимог, а саме, те, що він не отримував вклад від Банку та не підписував ніяких документів про це, а відповідач - ті обставини, на які він посилався як на заперечення проти позову, а саме, відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог. 
Однак, позивачем не надано жодного доказу на підтвердження того, що підпис на заявах про видачу готівки є підробленим.
Висновком №18-3554/01 судово-почеркознавчої експертизи, складеним 06 листопада 2018 року завідувачем сектором ТБ та ІВД Одеського НДІСЕ Мінюсту за результатами призначеної ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 19 липня 2018 року судово-почеркознавчої експертизи, за всіма питаннями поставленими на вирішення експертизи було встановлено, що підписи на всіх документах, які були предметом дослідження, виконано саме позивачем – ОСОБА_2 .
Доводи позивача  ОСОБА_2 про те, що відносно певних грошових коштів, що були зняті з рахунку (36 000 доларів США та 185 000 доларів США) у відповідача відсутні заяви про зняття грошових коштів.
Однак зняття цих коштів позивачем підтверджується іншими доказами наданими Банком: записи в операційному щоденнику за 07.10.2008р.; підписаний особисто позивачем ордер на списання коштів з рахунку від 29.12.2008р., де після списання 89 500,00 доларів США залишок коштів на рахунку склав 90 685,72 долари США; підписаний особисто позивачем ордер на списання коштів з рахунку від 29.12.2008р., де після списання 90 185,00 доларів США залишок коштів на рахунку склав 500,72 долари США; підписаній особисто позивачем заяві на видачу готівки від 18.08.2009р., де після видачі 900,00 доларів США залишок коштів на рахунку склав 1 419,85 доларів США; підписаній особисто позивачем заяві на видачу готівки від 20.08.2009р., де після видачі 900,00 доларів США залишок коштів на рахунку склав 519,85 доларів США.
За таких підстав, судом першої інстанції правильно встановлено, що своїм підписом на цих документах позивач підтвердив те, що залишок коштів на рахунку є правильним, а отже йому 29 грудня 2008 року було відомо про зняття коштів 07 жовтня 2008 року в розмірі 36 000,00 доларів США та 185 000,00 доларів США, виходячи із залишку на цей день.
Посилання позивача ОСОБА_2 на те, що Банком не дотримано порядку оформлення розрахункових документів не найшли свого підтвердження під час розгляду справи.
Суд першої інстанції правильно виходив з того, що ордери на списання/зарахування коштів з рахунку/на рахунки позивача, які відповідач надав в якості підтвердження списання/зарахування коштів з депозитного рахунку позивача, оформлені відповідно до вимог нормативно-правових актів НБУ.
Отже,  суд першої інстанції всебічно та повно з`ясував обставини, які мають значення для справи,  дослідив в судовому засіданні усі докази, які є  у справі, з урахуванням їх переконливості, належності  і допустимості, дав їм правильну оцінку та вірно виходив з того, що є законні підстави для відмови у задоволенні позовних вимог. 
Інших правових доводів апеляційна скарга не містить.
Колегія суддів зазначає, що враховуючи положення частини 1 статті 9 Конституції України та приймаючи до уваги ратифікацію Законом України №475/97-ВР від 17 липня 1997 року Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7, 11 до Конвенції та прийняття Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» №3477-IV від 23 лютого 2006 року, суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.
У п. 54 Рішення у справі Трофимчук проти України (заява №4241/03) від 28 жовтня 2010 року, остаточне 28 січня 2011 року, Європейський суд з прав людини зазначив, що, «беручи до уваги свої висновки за статтею 11 Конвенції (див. вище пункти 42-45), Суд не бачить жодних ознак несправедливості або свавільності у відмові судів детально розглянути доводи заявниці про переслідування її роботодавцем, оскільки суди чітко зазначили, що ці доводи були повністю необґрунтованими. У зв`язку з цим Суд повторює, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (див. рішення у справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain), заява №30544/96, п. 26, ECHR 1999-1)».
Таким чином, наведені в апеляційній скарзі  доводи не спростовують висновків суду першої інстанції і не містять підстав для висновків про порушення або неправильне застосування судом норм права, які привели до неправильного вирішення справи по суті.
Таке рішення суду першої інстанції буде відповідати вимогам Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а саме, статті. 6 (право на справедливий суд), статті. 13 (права на ефективний засіб юридичного захисту позивача від неправомірних дій відповідача), статті. 17 (заборона зловживання правами, передбаченими цією Конвенцією з боку відповідача) та статті. 1 Першого Протоколу (захист права власності та права мірно володіти своїм майном).
Тому, законних підстав для скасування рішення суду першої інстанції й ухвалення нового рішення про задоволення позову немає.
 Керуючись ст. ст. 367, 368, 374 ч. 1 п. 1, 375, 382 - 384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах,-

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу адвоката Грицак Катерини Василівни в інтересах ОСОБА_2 залишити без задоволення, рішення Приморського районного суду м. Одеси від 04 квітня 2019 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду. 
Повний текст судового рішення складено: 11 лютого 2020 року.

Судді Одеського апеляційного суду:                                          М.М.Драгомерецький   

                                                                                                                   А.І.Дрішлюк 

                                                                                                                   П.М.Черевко