22-ц/804/421/20 
                                                                                265/3940/19 
                                               
Головуючий у І інстанції Гноєвой С.С.
Єдиний унікальний номер 265/3940/19     
Номер провадження 22-ц/804/421/20
Доповідач Барков В.М.

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ     УКРАЇНИ

27 лютого 2020 року  м. Маріуполь

Донецький апеляційний суд в складі:
головуючого судді Баркова В.М.,
суддів   Мальцевої Є.Є.,
   Мироненко І.П.,
секретар  Єфремова О.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження, з повідомленням учасників справи, апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на заочне рішення Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 01 листопада 2019 року, ухвалене в м. Маріуполі Донецької області та повний текст якого складено 01 листопада 2019 року, у справі за позовом акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2019 року позивач акціонерне товариство комерційний Банк «Приват Банк» (надалі - АТ КБ «Приват Банк») звернувся до суду із позовом до відповідачки ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором. 
Позовна заява вмотивована тим, що 22 вересня 2009 року між банком та відповідачкою був укладений кредитний договір б/н, згідно з яким остання отримала кредит у розмірі 1 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. У зв`язку з неналежним виконанням відповідачкою своїх зобов`язань за кредитним договором, станом на 14 травня 2019 року виникла заборгованість в сумі 11 556 грн. 93 коп., яка складається з: 708 грн. 75 коп. - заборгованість за кредитом, 7421 грн. 66 коп. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 2400 грн. - заборгованість за пенею та комісією, а також штрафів 500 грн. (фіксована частина) та 526 грн. 52 коп. (складова частина). Просили стягнути з відповідачки вказану суму заборгованості за кредитним договором та судові витрати, пов`язані із зверненням до суду в розмірі 1921 грн.
Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 01 листопада 2019 року позов акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк») до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором б\н від 22 вересня 2009 року в розмірі 708 грн. 75 коп., а також судовий збір в сумі 117 грн. 80 коп.
У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
В апеляційній скарзі представник АТ КБ «ПриватБанк», посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права,  просить рішення суду в частині відмови у стягненні з відповідача заборгованості за процентами скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким задовольнити позов в цій частині в повному обсязі.
Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції зробив помилковий висновок про відсутність підстав для стягнення з відповідача процентів по кредиту. Відсутність підпису позичальника на Умовах та правилах не свідчить про те, що він не був ознайомлений з ними, не означає відсутність договірних правовідносин між сторонами та відсутність заборгованості по процентам. Підпис відповідач поставив саме в заяві позичальника, чим висловив свою згоду з формою договору та його умовами. Також зазначали, що суду першої інстанції, як додаток до позову, було надано довідку про умови кредитування, яка містить власноручно виконаний підпис відповідача та в який зазначена базова процентна ставка за користування кредитом. Крім того вказують, що суд першої інстанції, не маючи жодних доказів проти вимог позивача, замість посилань на факти, в обґрунтування оскарженого рішення послався на судову практику Верховного Суду, яка не є і не може бути доказовою базою по справі. Кредитний договір відповідачем не оспорювався та не визнавався недійсним, тому вказані обставити свідчать про його згоду з усіма умовами цього договору. Відмовивши у стягненні заборгованості по процентам, суд першої інстанції допустив грубе порушення основоположних норм банківського кредитування та ставить від загрозу фінансову стабільність банку, який є системною державною фінансовою інституцією, наносить фінансову шкоду тим споживачам банківських послуг, які розміщуються свої кошти у банку.
Відповідачка ОСОБА_1 належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи до суду не з`явилася, клопотань до апеляційного суду не надала.     
Згідно ч. 2 ст. 372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача АТ КБ «ПриватБанк»           Шишелової Н.В., яка просила скаргу задовольнити, дослідивши письмові матеріали справи в межах апеляційного оскарження, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково, рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволені позову про стягнення заборгованості за процентами скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про часткове задоволення позовних вимог.
Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені у постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини справи, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, які правовідносини випливають із встановлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин та інші.
Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права (ст. 376 ЦПК України).
Судове рішення в частині задоволення позовних вимог сторонами не оскаржується, а тому апеляційним судом в цій частині не переглядається.
З матеріалів справи вбачається, що 22 вересня 2009 року між банком та ОСОБА_1 укладений кредитний договір №б/н, на підставі якого відповідачка отримала кредит у розмірі 1 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. При цьому відповідачка підтвердила свою згоду на те, що підписана нею заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», та «Тарифами Банку», що викладено на банківському сайті www.privatbank.ua, складає договір. 
Посилаючись на те, що відповідачка неналежно виконує взяті на себе зобов`язання, банк просив стягнути з неї заборгованість в сумі 11 556 грн. 93 коп., яка складається з: 708 грн. 75 коп. - заборгованість за кредитом, 7421 грн. 66 коп. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 2400 грн. - заборгованість за пенею та комісією, а також штрафів 500 грн. (фіксована частина) та 526 грн. 52 коп. (складова частина).
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
За змістом статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Відповідно до положень ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу.
Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за процентами, суд першої інстанції виходив з того, що доказів на підтвердження того, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність позичальника на випадок невиконання чи неналежного виконання умов договору, позивачем не надано.
Такі висновки суду першої інстанції є помилковими, зроблені без належного з`ясування обставин справи.
Відповідачка ОСОБА_1 укладення чи не укладення кредитного договору не оспорювала, не довела, що підписуючи Анкету-заяву ознайомлювалася з іншими Умовами і правилами, ніж ті, що містяться у матеріалах справи. З розрахунку кредитної заборгованості та виписки по рахунку вбачається, що вона частково сплачувала заборгованість, користувалася кредитними коштами, тобто фактично погоджувалася з Умовами та Правилами надання банківських послуг та тарифами (а.с. 63-65). Термін дії картки № НОМЕР_1 - останній день квітня 2017 року (а.с. 114).
Посилання суду на те, що наданий позивачем Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/ (надалі Умов та правил), які містяться в матеріалах даної справи не містять підпису відповідачки і тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору не є обґрунтованим.
Справа була розглянута судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Відповідачка належним чином була повідомлена про розгляд справи (а.с. 32, 35), проте в судові засідання не з`являлася, жодних заперечень проти позову не надала.
За таких обставин застосування судом до спірних правовідносин висновку, викладеного в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 у цивільній справі № 342/180/17 ц є безпідставним, оскільки за замістом зазначеної постанови відповідачі заперечували проти факту ознайомлення їх з тією редакцією Витягу Умов та правил, що були долучені до матеріалів справи. В той час як ОСОБА_1 жодних заперечень із зазначеного приводу суду не надала.
Відповідно до п. 2.1.1.5.5 Умов та правил позичальник зобов`язується погашати заборгованість за Кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим Договором.
Згідно п. 2.1.1.5.6 Умов та правил у випадку невиконання зобов`язань за Договором, на вимогу Банку позичальник зобов`язаний виконати обов`язок по поверненню Кредиту, в тому числі Простроченого кредиту та Овердрафту), виплатити Банку винагороду.
Частиною першою статті 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
За змістом статей 525, 526 ЦК України зобов`язання мають виконуватись належним чином та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до положень статей 610, 611, 625 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Боржник не звільняється від відповідальності у разі неможливості виконання ним грошових зобов`язань.
У порушення умов кредитного договору, а також статей 509, 526, 1054 ЦК України відповідач зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконав, чим порушив умови кредитного договору.
Згідно з наданим Банком розрахунком станом на 14 травня 2019 року у відповідачки утворилась заборгованість в сумі 11 556 грн. 93 коп., яка складається із заборгованості за кредитом у розмірі 708 грн. 75 коп., заборгованості по процентам за користування кредитом з 22 вересня 2009 року по 14 травня 2019 у розмірі 7 421 грн. 66 коп. 
Проте відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18) право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитним договором припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронюваних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
Таким чином, розмір заборгованості за процентами станом на 30 квітня 2017 року (час спливу строку дії картки) склав 134 грн. 78 коп.
З огляду на викладене, правових підстав для відмови в задоволенні позову про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованості за процентами за користування кредитом за договором від 22 вересня 2009 року № б/н в розмірі 134 грн. 78 коп. у суду першої інстанції не було.
За таких обставин, апеляційна скарга представника АТ КБ «ПриватБанк» підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення процентів за користування кредитом скасуванню з ухваленням нового про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованості за процентами в розмірі 134 грн. 78 коп.  
Відповідно до ч.ч. 1, 13 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
За подання до суду першої інстанції позовної заяви, позивач сплатив судовий збір в розмірі 1 921 грн. (а.с. 1). За подання апеляційної скарги позивачем сплачено судовий збір у розмірі 2 881 грн. 50 коп. (а.с. 96).
Оскільки апеляційний суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог (заявлено вимоги на 11 556 грн. 93 коп., а задоволено в розмірі 843 грн. 53 коп., що складає  7,29% від суми заявлених вимог), то з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню частина сплаченого судового збору у розмірі 140 грн. 21 коп. (1 921 грн. х 7,3%) за подачу позову до суду першої інстанції та 210 грн. 32 коп. - за подачу апеляційної скарги (2 881 грн. 50 коп. х 7,3%), а разом -  350 грн. 53 коп.
Керуючись ст.ст. 374, 376, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» - задовольнити частково.
Заочне рішення Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 01 листопада 2019 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості по процентам за користування кредитом - скасувати, в частині стягнення витрат по сплаті судового збору - змінити.
Позовні вимоги акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по процентами за користування кредитом задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість по процентами за період з 22 вересня 2009 року по 30 квітня 2017 року в розмірі 134 (сто тридцять чотири) грн. 78 коп.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» судові витрати по сплаті судового збору за подачу позовної заяви та апеляційної скарги в сумі 350 (триста п`ятдесят) гривень 53 коп.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до суду касаційної інстанції.
Повний текст постанови складено 03 березня 2020 року.

Судді       В.М. Барков

І.П. Мироненко

Є.Є. Мальцева