Постанова                                                  
Іменем України
04 грудня 2019 року
м. Київ
 
справа № 243/3950/16-ц
 
провадження № 61-39923св18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
 
головуючого - Синельникова Є. В.,
суддів: Осіяна О. М., Сакари Н. Ю., Хопти С. Ф. (суддя-доповідач), Шиповича В. В.,
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - Державна казначейська служба України,
треті особи: Генеральна прокуратура України, Слов`янська місцева прокуратура Донецької області, Міністерство внутрішніх справ України, Слов`янський міський відділ поліції Головного управління Національної поліції в Донецькій області,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 12 березня 2018 року у складі судді Сидоренко І. О. та постанову Апеляційного суду Донецької області від 07 червня 2018 року у складі колегії суддів: Санікової О. С., Будулуци М. С., Соломахи Л. І.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
1.    Описова частина
 
Короткий зміст позовних вимог
 
У травні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Державної казначейської служби України, треті особи: Генеральна прокуратура України, Слов`янська місцева прокуратура Донецької області, Міністерство внутрішніх справ України (далі - МВС України), Слов`янське відділення поліції Головного управління поліції Національної поліції в Донецькій області (далі - Слов`янське ВП ГУП НП в Донецькій області), про відшкодування шкоди.
 
Позов мотивовано тим, що у 2012 році він звернувся до Слов`янського міського відділу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області (далі - Слов`янське МВ ГУ МВС України в Донецькій області) із заявами про вчинення стосовно нього злочинів за ознаками статті 192 КК України, за результатами розгляду яких до Єдиного реєстру досудових розслідувань були внесені відомості про кримінальні правопорушення від 09 грудня 2012 року                 № 12012050510000797 та від 10 грудня 2012 року № 12012050510000851. Внаслідок неефективного досудового розслідування указаних кримінальних проваджень він був вимушений звертатися з відповідними скаргами до Слов`янського міськрайонного суду Донецької області.
 
Ухвалою слідчого судді Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 12 березня 2013 року у справі № 243/1976/13-к зобов`язано слідчого слідчого відділу (далі - СВ) Слов`янського МВ ГУ МВС України в Донецькій області Сторчеус В. В. допитати у його присутності з фіксацією процесуальної дії за допомогою технічних засобів свідка ОСОБА_2 .
 
Ухвалою слідчого судді Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 22 березня 2013 року у справі № 243/2455/13-к зобов`язано слідчого СВ Слов`янського МВ ГУ МВС України в Донецькій області Сторчеус В. В. допитати у його присутності із застосуванням технічного фіксування свідка                      ОСОБА_3 .
 
Ухвалою слідчого судді Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 27 березня 2013 року у справі № 243/2454/13-к зобов`язано слідчого                          СВ Слов`янського МВ ГУ МВС України в Донецькій області Кузнецова О. С. у розумний строк допитати у його присутності під відеозапис свідка ОСОБА_4 .
 
Ухвалою слідчого судді Слов`янського міськрайонного суду від 27 березня                2013 року зобов`язано слідчого СВ Слов`янського МВ ГУ МВС України в Донецькій області лейтенанта міліції Кузнецова О. С. у розумний строк провести слідчу дію, а саме -допит свідка ОСОБА_5 у його присутності.
 
Ухвалою слідчого судді Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 29 березня 2013 року зобов`язано слідчого СВ Слов`янського МВ ГУ МВС України в Донецькій області лейтенанта міліції Кузнецова О. С. у розумний строк провести слідчу дію, а саме - допит свідка ОСОБА_6 у його присутності.
 
Зазначені ухвали слідчих суддів за весь час знаходження в їх провадженні кримінальних проваджень від 09 грудня 2012 року № 12012050510000797 та      від 10 грудня 2012 року № 12012050510000851 слідчими СВ Слов`янського МВ ГУ МВС України в Донецькій області Сторчеус В. В. та Кузнецовим О. С. виконані не були.
 
До виконання ухвал слідчого судді Слов`янського міськрайонного суду Донецької області, які набрали законної сили, слідчий Сторчеус В. В. був відсторонений від проведення досудового розслідування кримінального провадження від 10 грудня 2012 року № 12012050510000851, а по кримінальному провадженню від 09 грудня 2012 року № 12012050510000797 помічником прокурора Слов`янської міжрайонної прокуратури Донецької області Лень М. М. за погодженням з заступником прокурора Слов`янської міжрайонної прокуратури Донецької області Мироненко С. П. було змінено підслідність.
 
Указані ухвали слідчих суддів Слов`янського міськрайонного суду Донецької області не виконані, можливість їх виконання втрачена.
 
Вказував на те, що такими діями відповідача йому спричинена моральна шкода, яка полягає у душевних стражданнях у зв`язку з протиправною поведінкою щодо нього, у приниженні честі та гідності ігноруванням службовими особами його прав та законних інтересів.
 
Ураховуючи викладене, ОСОБА_1 просив стягнути з Державної казначейської служби України за рахунок Державного бюджету України шляхом списання грошових коштів з єдиного казначейського рахунку моральну шкоду, спричинену бездіяльністю щодо виконання указаних ухвал суду, у розмірі                 300 тис. грн, що еквівалентно 10 тис. євро.
 
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
 
Рішенням Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 12 березня 2018 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.
 
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. За відсутності підстав для застосування частини першої                      статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 ЦК України). 
При цьому судом не встановлено фактів незаконного засудження, притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу відносно позивача, усупереч вимогам статей 12, 81 ЦПК України позивачем не надано доказів на підтвердження наявності моральних страждань та переживань. Крім того, кримінальне провадження від 10 грудня 2012 року                       № 12012050510000851 закрито 21 серпня 2013 року, про що слідчим винесена відповідна постанова, яка згідно з вимогами пункту 3 частини першої статті              303 КПК України може бути оскаржена та скасована слідчим суддею, за наявності підстав. Однак, своїм правом на оскарження постанови слідчого про закриття кримінального провадження позивач не скористався. Також, встановлено, що досудове розслідування у кримінальному провадженні                       від 06 грудня 2012 року № 1201205039000290 не завершено.
 
Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції
 
Постановою Апеляційного суду Донецької області від 07 червня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення. Рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 12 березня 2018 року залишено без змін.
 
Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що, розглядаючи позовні вимоги ОСОБА_1 , суд першої інстанції правильно встановив, що правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються статтею 1176 ЦК України. Суд правильно зазначив, що спеціальні підстави відповідальності, передбачені частиною другою статті 1176 ЦК України, відсутні. Суд першої інстанції правильно встановив, що ухвали слідчого судді Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 12 березня 2013 року про зобов`язання слідчого СВ Слов`янського МВ ГУ МВС України в Донецькій області Сторчеус В. В. допитати свідка ОСОБА_2 , від 25 березня 2013 року про зобов`язання слідчого СВ Слов`янського МВ ГУ МВС України в Донецькій області Кузнецова О. С. допитати свідка ОСОБА_4 , від 22 березня 2013 року про зобов`язання слідчого СВ Слов`янського МВ ГУ МВС України в Донецькій області Кузнецова О. С. допитати свідка ОСОБА_3 , від 27 березня 2013 року про зобов`язання слідчого СВ Слов`янського МВ ГУ МВС України в Донецькій області лейтенанта міліції Кузнецова О. С. допитати свідка ОСОБА_5 у присутності потерпілого ОСОБА_1 , від 29 березня 2013 року про зобов`язання допитати свідка ОСОБА_6 у присутності потерпілого ОСОБА_1 фактично не виконані. Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 обґрунтовував спричинення йому моральної шкоди саме невиконанням слідчими СВ Слов`янського МВ ГУ МВС України в Донецькій області Сторчеус В . В . та Кузнецовим О. С. ухвал слідчих суддів за весь час знаходження в їх провадженні кримінальних проваджень від 09 грудня 2012 року № 12012050510000797 та                 від 10 грудня 2012 року № 12012050510000851.Разом з тим, позовні вимоги пред`явлені ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України, а Слов`янський МВ ГУ МВС України в Донецькій області, як і Генеральна прокуратура України, Слов`янська місцева прокуратура Донецької області,        МВС України зазначені, як треті особи. Дослідженими доказами не встановлено заподіяння позивачу моральної шкоди.
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги та її доводи
 
У касаційній скарзі, поданій у липні 2018 року до Верховного Суду,                  ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права й порушення норм процесуального права, просив скасувати указані судові рішення та ухвалити нове рішення про задоволення його позову.
 
Касаційна скарга мотивована тим, що оскаржувані судові рішення є незаконними та необґрунтованими, ухваленими з неправильним застосуванням норм чинного законодавства. Посилався на те, що суд першої інстанції у порушення вимог статті 265 ЦПК України не навів у своєму рішенні мотивів незастосування норм права, які він вказував у своїй позовній заяві. Вказував на те, що суд першої інстанції встановив факт невиконання ухвал слідчих суддів Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 12 березня 2013 року, 22 березня 2013 року, 27 березня 2013 року, 29 березня 2013 року за його скаргами, як потерпілого у кримінальних провадженнях. Цей факт не спростовано судом апеляційної інстанції.
 
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції
 
Ухвалою Верховного Суду від 03 вересня 2018 року відкрито касаційне провадження у вказаній справі та витребувано із Слов`янського міськрайонного суду Донецької області зазначену цивільну справу.
 
У листопаді 2018 року справа надійшла до Верховного Суду.
 
Ухвалою Верховного Суду від 21 листопада 2019 року указану справу призначено до розгляду.
 
Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу
 
У листопаді 2018 року до Верховного Суду надійшов відзив на касаційну скаргу від Генеральної прокуратури України, у якому заявник посилався на те, що Генеральною прокуратурою України прав позивача не порушено. Крім того, відповідно до частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України покладено обов`язок довести, якими діями йому завдано моральну шкоду, в чому вона полягає та з яких міркувань виходив останній, визнаючи розмір відшкодування. Суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку про те, що позивачем не надано доказів на підтвердження завданої моральної шкоди та неправомірності дій Генеральної прокуратури України, які встановлені судом, а тому обґрунтовано відмовили у позові. Доводи касаційної скарги висновків судів першої та апеляційної інстанцій не спростовують, судові рішення ухвалено з дотриманням вимог матеріального і процесуального права.
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
 
Ухвалою слідчого судді Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 12 березня 2013 року задоволена скарга потерпілого у кримінальному провадженні № 12012050510000851 ОСОБА_1 та зобов`язано слідчого                    СВ Слов`янського МВ ГУ МВС України в Донецькій області Сторчеус В. В. допитати у присутності ОСОБА_1 з фіксацією процесуальної дії за допомогою технічних засобів свідка ОСОБА_2 .
 
На виконання указаної ухвали слідчого судді слідчим СВ Слов`янського МВ ГУ МВС України в Донецької області Сторчеусом В . В. було проведено допит свідка ОСОБА_2 , що підтверджується відповідним протоколом допиту                        від 01 травня 2013 року, однак, ОСОБА_2 відмовився від дачі показань відносно себе, скориставшись статтею 63 Конституції України та відмовився від фото-, відео- фіксації.
 
Ухвалою слідчого судді Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 25 березня 2013 року задоволена скарга потерпілого у кримінальному провадженні № 12012050510000797 ОСОБА_1 та зобов`язано слідчого СВ Слов`янського МВ ГУ МВС України в Донецькій області Кузнецова О. С. у розумний строк допитати у присутності потерпілого ОСОБА_1 під відеозапис свідка ОСОБА_4 .
 
На виконання указаної ухвали слідчого судді слідчим СВ Слов`янського МВ ГУ МВС України в Донецькій області Кузнецовим О. С. було проведено допит свідка ОСОБА_4 , що підтверджується відповідним протоколом допиту від 24 вересня 2013 року, однак, ОСОБА_4 відмовився від дачі показань відносно себе та його відносин із ОСОБА_1 , скориставшись статтею 63 Конституції України. При цьому ОСОБА_1 присутній не був. Відповідно до протоколу допиту свідка              від 31 січня 2013 року ОСОБА_4 був допитаний як свідок 31 січня 2013 року, тобто до моменту звернення ОСОБА_1 зі скаргою до слідчого судді Слов`янського міськрайонного суду Донецької області.
 
Ухвалою слідчого судді Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 22 березня 2013 року було задоволено скаргу потерпілого ОСОБА_1 , зобов`язано слідчого СВ Слов`янського МВ ГУ МВС України в Донецькій області Кузнецова О. С. у розумний строк допитати у присутності потерпілого                ОСОБА_1 із застосуванням технічних засобів фіксації свідка                 ОСОБА_3 .
 
На виконання указаної ухвали слідчого судді слідчим СВ Слов`янського МВ ГУ МВС України в Донецької області Кузнецовим О . С . було проведено допит свідка ОСОБА_3 , що підтверджується відповідним протоколом допиту                    від 24 вересня 2013 року, однак, ОСОБА_3 відмовилася від дачі показань відносно себе та її відносин із ОСОБА_1 відповідно до статті 63 Конституції України, при цьому не зазначивши, що вона є близьким родичем та кому саме. Отже, суд дійшов висновку, що свідок був зобов`язаний надавати показання, оскільки статті 63 Конституції України передбачає звільнення від відповідальності за відмову давати показання або пояснення щодо себе, членів сім`ї чи близьких родичів, коло яких визначається законом, та вважав, що ухвала слідчого судді фактично не виконана.
 
Ухвалою слідчого судді Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 27 березня 2013 року було задоволено скаргу потерпілого ОСОБА_1 у кримінальному провадженні від 09 грудня 2012 року № 12012050510000797, зобов`язано слідчого СВ Слов`янського МВ ГУ МВС України в Донецькій області лейтенанта міліції Кузнецова О. С. у розумний строк допитати свідка                    ОСОБА_5 у присутності потерпілого ОСОБА_1 .
 
Відповідно до протоколу допиту свідка від 24 вересня 2013 року, останній також відмовився давати показання відповідно до статті 63 Конституції України, не зазначивши при цьому, кому саме він є близьким родичем, виходячи з чого суд дійшов висновку, що ухвала слідчого судді не була виконана.
 
Ухвалою слідчого судді Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 29 березня 2013 року було задоволено скаргу потерпілого у кримінальному провадженні від 09 грудня 2012 року № 12012050510000797, зобов`язано у розумний строк провести слідчу дію, а саме - допит свідка ОСОБА_6 у присутності потерпілого ОСОБА_1 , однак, відомостей про допит указаного свідка після задоволення скарги ОСОБА_1 кримінальне провадження не містить, у зв`язку із чим ухвала слідчого судді фактично не була виконана.
 
2.    Мотивувальна частина
 
Позиція Верховного Суду
 
Касаційна скарга  ОСОБА_1  задоволенню не підлягає.
 
У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
 
Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
 
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
 
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
 
Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.
 
Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.
 
Відповідно до частини другої статті 1176 ЦК України право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом.
 
Згідно з частиною шостою статті 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах.
 
Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені статтею 1167 ЦК України.
 
Відповідно до роз`яснень, наданих у пунктах 2, 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються, зокрема: коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції або випливає з її положень; у випадках, передбачених статтями 7, 440-1 ЦК України та іншим законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди; при порушенні зобов`язань, які підпадають під дію Закону України «Про захист прав споживачів» чи інших законів, що регулюють такі зобов`язання і передбачають відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Оскільки питання відшкодування моральної шкоди регулюються законодавчими актами, введеними у дію в різні строки, суду необхідно в кожній справі з`ясовувати характер правовідносин сторін і встановлювати, якими правовими нормами вони регулюються, чи допускає відповідне законодавство відшкодування моральної шкоди при даному виді правовідносин, коли набрав чинності законодавчий акт, що визначає умови і порядок відшкодування моральної шкоди в цих випадках, та коли були вчинені дії, якими заподіяно цю шкоду.
 
Згідно з частиною першою статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.
 
Частиною другою статті 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; в інших випадках, встановлених законом.
 
Так, під час вирішення спорів про відшкодування шкоди за статтями 1166,                 1167 ЦК України доказуванню підлягає: факт спричинення шкоди, протиправність дій заподіювача шкоди і його вина, причинний зв`язок між протиправною дією та негативними наслідками.
 
Відсутність хоча б одного з таких елементів виключає відповідальність за заподіяння шкоди. Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювача шкоди.
 
При цьому в деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою.
 
Згідно з пунктом 3 Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 2005 року             № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
 
Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
 
Оскільки для наявності зобов`язання по відшкодуванню шкоди відповідно до статей 1176, 1167 ЦК України потрібна наявність незаконного рішення, дії чи бездіяльності органу дізнання, попереднього (досудового) слідства, наявність шкоди, протиправність дій її завдавача та причинний зв`язок між його діями та шкодою підлягають доказуванню на загальних підставах та є обов`язком позивача.
 
Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1 , суди першої та апеляційної інстанцій, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами правильно виходили із того, що шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. За відсутності підстав для застосування частини першої                      статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами.
 
Також суди вірно зазначили про те, що судами не встановлено фактів незаконного засудження, притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу відносно позивача, усупереч вимогам статей 12, 81 ЦПК України позивачем не надано доказів на підтвердження наявності моральних страждань та переживань, у зв`язку з незаконними діями щодо нього. При цьому судами враховано, що кримінальне провадження від 10 грудня 2012 року № 12012050510000851 закрито 21 серпня 2013 року, про що слідчим винесена відповідна постанова, яка згідно з вимогами пункту 3 частини першої статті 303 КПК України може бути оскаржена та скасована слідчим суддею, за наявності підстав. Однак, своїм правом на оскарження постанови слідчого про закриття кримінального провадження позивач не скористався. Також, встановлено, що досудове розслідування у кримінальному провадженні від 06 грудня 2012 року № 1201205039000290 не завершено. Отже, позивач не скористався всіма можливими заходами, що передбачені законодавством України, для захисту своїх прав та законних інтересів. Оскільки правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються статтею 1176 ЦК України, тому суди правильно зазначили про те, що спеціальні підстави відповідальності, передбачені частиною другою статті 1176 ЦК України на час вирішення спору були відсутні.
 
ОСОБА_1 не було заявлено позовних вимог безпосередньо до Слов`янського МВ ГУ МВС України в Донецькій області, тому доводи його касаційної скарги про порушення судом першої інстанції вимог статті 265 ЦПК України щодо не встановлення обставин, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси, за захистом яких мало місце звернення до суду, а саме право на справедливий суд в частині виконання судового рішення, яке набрало законної сили, а також не наведення мотивів незастосування конкретних норм права, на які посилався позивач, є безпідставними та не спростовують висновків судів першої та апеляційної інстанцій про недоведеність заподіяної йому моральної шкоди, та безпідставного незастосування норм права, якими він обґрунтовував її заподіяння.
 
Доводи касаційної скарги про незаконність та необґрунтованість оскаржуваних судових рішень, неповне з`ясування судами обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, порушення норм матеріального та 

процесуального права при ухвалені судових рішень не знайшли свого підтвердження і спростовуються належними та допустимими доказами у справі.
 
Інші доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують, на законність судових рішень не впливають, а направлені на переоцінку доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.
 
При вирішенні вказаної справи судом правильно визначено характер правовідносин між сторонами, вірно застосовано закон, що їх регулює.
 
Відповідно до частин першої, другої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.
 
Керуючись статтями 400, 409, 410, 416, 418, 419 ЦПК України, Верховний Суд                     у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
 
Рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 12 березня 2018 року та постанову Апеляційного суду Донецької області від 07 червня             2018 року залишити без змін.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                                                Є. В. Синельников
 
Судді:                                                                                                           О. М. Осіян
 
                                                                                                                        Н. Ю. Сакара
 
С. Ф. Хопта
 
В. В. Шипович