Номер провадження: 22-ц/813/1504/20 
Номер справи місцевого суду: 500/5609/16-ц
Головуючий у першій інстанції Жигулін С. М.
Доповідач Драгомерецький М. М.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
21.02.2020 року                                                                 м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з цивільних справ: 

головуючого судді: Драгомерецького М.М.
суддів колегії: Дрішлюка А.І., 
Черевка П.М.,
при секретарі: Павлючук Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 03 червня 2019 року по справі за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору Озерненської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області, відділу Держгеокадастру в Ізмаїльському районі Одеської області, Приватного підприємства «Тайзер Експо Україна» про визнання права на безоплатну передачу земельної ділянки,-

В С Т А Н О В И В:
25 жовтня 2016 року ОСОБА_2 , ОСОБА_3 звернулись до суду із позовом до ОСОБА_1 , за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору Озерненської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області, відділу Держгеокадастру в Ізмаїльському районі Одеської області, ПП «Тайзер Експо Україна» про визнання права на безоплатну передачу земельної ділянки.
Мотивуючи свої позовні вимоги тим, що договором довічного утримання від 15 травня 2007 року визнано за позивачами право власності на житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями АДРЕСА_1 . 
Відповідач є власником житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями АДРЕСА_1 , але земельна ділянка обнесена загальним парканом, є загальною для двох будинків без визначення внутрішньої межі. 
Рішенням 10 сесії VII скликання Озерненської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області за №125/VII позивачам надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтованою площею 0,25 га у власність для будівництва і обслуговування житлового будинку АДРЕСА_1 , для виконання якого позивачі звернулись до ПП «Тайзер Експо Україна», яким були проведені необхідні роботи з розробки проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність. Разом із тим відповідач відмовився від підписання акту прийомки-передачі межових знаків на зберігання, в результаті чого землевпорядна організація зупинила проведення подальших робіт із виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки. Розгляд спору комісією сільською ради не відбувся, у зв?язку із чим ОСОБА_2 , ОСОБА_3 звернулись до суду із вказаним позовом та просили суд визнати за ними право на безоплатну передачу із земель комунальної власності земельної ділянки № АДРЕСА_1 без погодження межі даної земельної ділянки із суміжним користувачем ОСОБА_1 ..
Відповідач в судове засідання не з?явився, був повідомлений про дату, час і місце судового засідання, про причини неявки суд не повідомив. Представник відповідача проти задоволення позовних вимог заперечував з посиланням на те, що позивачами порушена вимога п. 3.13 Інструкції про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, яка затверджена наказом Державного комітету України із земельних ресурсів за №376 від 18 травня 2010 року та зареєстрована в Міністерстві юстиції України за №391/17686 від 16 червня 2010 року. Окрім того в акті відсутні підписи сільського голови, а межа між співвласниками житлових будинку АДРЕСА_1 не встановлена, та за наявності спору про межу спірна земельна ділянка не може передаватись у власність.
Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Озерненської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області в останнє судове засідання не з?явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності. В попередніх судових засідання пояснив, що через перешкоду з боку відповідача рішення 10 сесії VII скликання Озерненської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області за №125/VII не виконано, а проектна документація готується позивачами. Через відсутність в сільській раді комісії по земельних спорах не вирішено питання щодо вказаного спору, а також не видані межові знаки у зв?язку з відсутністю підписів в акті прийомки-передачі межових знаків на зберігання.
Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору відділу Держгеокадастру в Ізмаїльському районі Одеської області проти позовних вимог не заперечував.
Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ПП «Тайзер Експо Україна» пояснив, що на виконання замовників в особі позивачів готує проект землеустрою, під час якого передача межових знаків не відбулась через відсутність підписів сільського голови та відповідача. Окрім вказаного суміжні земельні ділянки АДРЕСА_1 Державному земельному кадастрі не сформовані (не мають кадастрових номерів), у власність чи у користування не передавалися, тобто не є комунальною власністю громади с. Озерне в межах населеного пункту.
Рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 03 червня 2019 року позов задоволено у повному обсязі.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права. 
У судове засідання до суду апеляційної інстанції сторони по справі не з`явились, але про розгляд справи вони сповіщались належним чином та завчасно, що підтверджено поштовими повідомленнями про отримання ними судових повісток.
Від позивачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 відповідача ОСОБА_1 та представника третьої особи ПП «Тайзер Експо Україна» надійшли клопотання про розгляд справи за їх відсутності. 
Відповідно до ст. ст. 13, 43 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми процесуальними правами на власний розсуд. Особи, які беруть участь у справі, зобов`язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права та виконувати процесуальні обов`язки.
Тому згідно правил ч. 2 ст. 372 ЦПК України колегія суддів прийшла до висновку, що вказані обставини не перешкоджають розглядові справи у відсутність належно сповіщених сторін.
Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Повне судове рішення виготовлене 21 лютого 2020 року. 
Заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах вимог позовної заяви та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню за таких підстав.
У частинах 1 та 2 статті 367 ЦПК України зазначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Статтею 5 ЦПК України передбачено, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.
За змістом статей 15, 16 ЦК України особа має право на захист свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, яке реалізується шляхом звернення до суду. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені ч. 2 ст. 16 ЦК України.
У частинах  1 та 2 статті 118 ЗК України зазначено, що громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно  до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим.
Рішення органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо приватизації земельних ділянок приймається у місячний строк на підставі технічних матеріалів та документів, що підтверджують розмір земельної ділянки.
Згідно статті 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (стаття 126 ЗК України). 
Частинами першою-третьою статті 158 ЗК України передбачено, що земельні спори вирішуються судами, органами місцевого самоврядування та центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин. Виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, а також спори щодо розмежування територій сіл, селищ, міст, районів та областей. Органи місцевого самоврядування вирішують земельні спори у межах населених пунктів щодо меж земельних ділянок, що перебувають у власності і користуванні громадян, та додержання громадянами правил добросусідства, а також спори щодо розмежування меж районів у містах.  
У разі незгоди власників землі або землекористувачів з рішенням органів місцевого самоврядування, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, спір вирішується судом (частина 5 статті 158 ЗК України).
За змістом частини 2 статті 152 ЗК України лише власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.
Частина 3 статті 152 ЗК України визначає способи захисту порушених прав, а саме: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів.
Відповідно до положень статті 55 Закону України «Про землеустрій» встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) проводиться відповідно до топографо-геодезичних і картографічних матеріалів, здійснюється на основі технічної документації із землеустрою, якою визначається місцеположення поворотних точок меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). Документація із землеустрою щодо встановлення меж житлової та громадської забудови розробляється у складі генерального плану населеного пункту, проектів розподілу територій і є основою для встановлення меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) - власники та землекористувачі, у тому числі орендарі, зобов`язані дотримуватися меж земельної ділянки, закріпленої в натурі (на місцевості) межовими знаками встановленого зразка.
Згідно пункту 1.3 Інструкції про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, затвердженої наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 18 травня 2010 року №376, виконавець - юридична особа, що володіє необхідним технічним і технологічним забезпеченням та у складі якої працює не менше двох сертифікованих інженерів-землевпорядників або фізична особа-підприємець, яка володіє необхідним технічним і технологічним забезпеченням та є сертифікованим інженером-землевпорядником.
За пунктом 3.12 та пунктом 3.13 Інструкції про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, закріплення межовими знаками меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється виконавцем у присутності власника (користувача) земельної ділянки, власників (користувачів) суміжних земельних ділянок або уповноваженою ним (ними) особою.
Судом першої інстанції встановлено, що позивачам ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на праві спільної часткової власності належить житловий будинок АДРЕСА_1 на підставі договору довічного утримання, укладеного 15 травня 2007 року між ОСОБА_4 та позивачами, посвідчений привітним нотаріусом Ізмаїльського нотаріального округу Одеської області Апреленко Р.І., зареєстрований в реєстрі за №1772, право власності зареєстровано в КП Ізмаїльське міжміське бюро технічної інвентаризації 04 червня 2007 року, реєстраційний номер об`єкту: 18269047, номер запису: 472, в книзі: 3 (а. с. 10 - 12).
Рішенням 10 сесії VII скликання Озерненської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області за №125/VII від 19 липня 2016 року позивачам надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтованою площею 0,25 гектарів у власність для будівництва і обслуговування житлового будинку АДРЕСА_1 (а. с. 14), для виконання якого вони звернулись до приватного підприємства «Тайзер Експо Україна» (а. с. 15), яким були проведені необхідні роботи з розробки проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність (а. с. 81-134).
Відповідач ОСОБА_1 є власником житлового будинку  АДРЕСА_2 . 
Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що в судовому засіданні є доведеною обставина про те, що відповідач відмовився від підписання акту прийомки-передачі межових знаків на зберігання, в результаті чого землевпорядна організація зупинила проведення подальших робіт із виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки. Розгляд спору комісією сільської ради не відбувся.
Проте, з таким висновком суду першої інстанції погодитись неможливо, виходячи з наступного.
Частиною 1 статті 2 ЦПК України визначено, що завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
За змістом статей 12 та 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. 
Згідно статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). 
У статті 76 ЦПК України зазначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. 
Статтями 77 - 80 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.
Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Як зазначено у частинах 1, 2 та 6 статті 95 ЦПК України, письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.
 Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього.
Якщо подано копію (електронну копію) письмового доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал письмового доказу. Якщо оригінал письмового доказу не подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (електронної копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги. 
Однак в порушення положень статей 12, 81, 263, 264 ЦПК України суд першої інстанції не перевірив належним чином обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, та не надав правильної оцінки наявним у справі доказам.
Колегія суддів вважає, що у даному випадку докази були досліджені судом першої інстанції з порушенням норм процесуального права, тому апеляційний суд має законні підстави для встановлення обставин, що мають значення для справи, та дослідження й оцінки наявних у справі доказів. 
Відповідно до принципів змагальності та диспозитивності цивільного процесу позивачі були зобов`язані довести в судовому засіданні ті обставини, на які вони посилалися як на підставу своїх вимог, а саме, те, що відповідач ОСОБА_1 відмовився від підписання акту прийомки-передачі межових знаків на зберігання, а відповідач - ті обставини, на які він посилався як на заперечення проти позову, а саме, відсутності підстав для задоволення позову. 
Пунктами 3.12-3.14 Інструкції про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, затвердженої наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 18 травня 2010 року №376 передбачено, що закріплення межовими знаками меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється виконавцем у присутності власника (користувача) земельної ділянки, власників (користувачів) суміжних земельних ділянок або уповноваженою ним (ними) особою.
Повідомлення власників (користувачів) суміжних земельних ділянок про дату і час проведення робіт із закріплення межовими знаками меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється виконавцем завчасно, не пізніше ніж за п`ять робочих днів до початку робіт із закріплення межовими знаками меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).
Повідомлення надсилається рекомендованим листом, кур`єрською поштою, телеграмою чи за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення.
Власники (користувачі) суміжних земельних ділянок, місце проживання або місцезнаходження яких невідоме, повідомляються про час проведення робіт із закріплення межовими знаками поворотних точок меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) через оголошення у пресі за місцезнаходженням земельної ділянки.
Закріплення межовими знаками меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) може здійснюватися за відсутності власників (користувачів) суміжних земельних ділянок у випадку їх нез`явлення якщо вони були належним чином повідомлені про час проведення вищезазначених робіт, про що зазначається у акті прийомки-передачі межових знаків на зберігання.
Межі вкраплених у земельну ділянку інших земельних ділянок встановлюються та закріплюються межовими знаками в тому самому порядку, що і зовнішні межі такої земельної ділянки.
Передача межових знаків на зберігання власнику (користувачу) земельної ділянки здійснюється за актом прийомки-передачі межових знаків на зберігання.
З матеріалів справи вбачається, що позивачами ОСОБА_2 , ОСОБА_3 не надано ні суду першої інстанції, ні суду апеляційної інстанції належних, допустимих та достовірних доказів на підтвердження того, що відповідача  ОСОБА_1 повідомлено виконавцем робіт з розробки проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність ОСОБА_5 в порядку, передбаченому пунктом 3.12 вказаної Інструкції, про дату і час проведення робіт із закріплення межовими знаками меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) завчасно, не пізніше ніж за п`ять робочих днів до початку робіт із закріплення межовими знаками меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) шляхом надсилання повідомлення рекомендованим листом, кур`єрською поштою, телеграмою чи за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення.
В матеріалах справи є копія акту прийомки-передачі межових знаків на зберігання без дати складання та підписів голови Озерненської сільської ради ОСОБА_6 та власника суміжної земельної ділянки ОСОБА_1 , наданого позивачами до справи (а. с. 16), копія акту встановлення в натурі меж і погодження меж земельної ділянки від 11 липня 2016 року без підпису голови Озерненської сільської ради ОСОБА_6 та власника суміжної земельної ділянки ОСОБА_1 (а. с. 99), та копія акту прийомки-передачі межових знаків на зберігання без дати складання та підписів голови Озерненської сільської ради ОСОБА_6 та власника суміжної земельної ділянки ОСОБА_1 (а. с. 122), які міститься в копії проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки позивачам, наданого до суду ПП «Тайзер Експо Україна» (а. с. 81-134).
Проте, рішення сесії Озернянської сільської ради про надання згоди на виготовлення проекту землеустрою про відвід позивачам земельної ділянки було прийнято 19 липня 2016 року, а договір на розробку проекту землеустрою був укладений позивачами з ПП «Тайзер Експо Україна» 02 серпня 2016 року, тому  акт встановлення в натурі меж і погодження меж земельної ділянки, який міститься в копії проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки позивачам, наданого ПП «Тайзер Експо Україна», не міг бути складений 11 липня 2016 року (а. с. 99).
За своєю юридичною природою позов - це матеріально-правова вимога до суду заінтересованої особи (позивача) про здійснення правосуддя в цивільній справі на захист прав, свобод чи інтересів, порушених чи оспорюваних іншого особою (відповідачем).
  Відповідно до частини 1 статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
 Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав.
Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Відтак зазначена норма визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорене право чи цивільний інтерес. 
Порушення права пов`язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.
При оспоренні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликане поведінкою іншої особи.
Таким чином, підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту є порушення, невизнання або оспорення відповідного права.
З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів. А також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або держави та суспільні інтереси. 
У абзаці 2 п. 11 постанови №14 Пленуму «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року Верховний Суд України роз`яснив, що, оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси (частини перша та друга статті 3 ЦПК), то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це.
Таким чином, суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи та інтереси цих осіб, і залежно від встановленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.
За таких обставин, виконуючи повноваження суду апеляційної інстанції, колегія суддів дійшла висновку про те, що  в судовому засіданні з достовірністю та об`єктивністю не доведено те, що відповідач ОСОБА_1 порушив право позивачів на приватизацію земельної ділянки, тому у відповідності до статей 15, 16 ЦК України  їх право не підлягає судовому захисту.
Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 03 вересня 2014 року у справі №6-84цс14. 
Отже, вимоги позивачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 є необґрунтованими, незаконними та не підлягають задоволенню.
Порушення судом норм процесуального права, а саме, ст. ст. 12, 81, 89, 263, 264 ЦПК України, та норм матеріального права, а саме, ст. ст. 15, 16 ЦК України, статті 152 ЗК України, у відповідності до п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України є підставою для скасування  рішення суду першої інстанції й ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог  ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ..
На підставі частин 1 та 13 статті 141 ЦПК України судовій збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове рішення, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Відповідач ОСОБА_1  поніс і документально підтвердив витрати по сплаті судового збору при подачі апеляційної скарги в сумі 1 152,60 грн. (а. с. 218) тому у зв`язку із задоволенням апеляційної скарги присудженню з позивачів на користь відповідача  ОСОБА_1 підлягає судовий збір в сумі 1 152,60 грн. в рівних часках.
Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 382-384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах,-
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити, рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 03 червня 2019 року скасувати.
Ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору Озерненської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області, відділу Держгеокадастру в Ізмаїльському районі Одеської області, Приватного підприємства «Тайзер Експо Україна» про визнання права на безоплатну передачу земельної ділянки відмовити.
Стягнути в рівних частках з ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_2 ), ОСОБА_3 (ІПН НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_4 ) судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 1 152,60 гривень.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду. 
Повний текст судового рішення складено: 21 лютого 2020 року.
       
Судді Одеського апеляційного суду: М.М. Драгомерецький 

А.І. Дрішлюк

П.М. Черевко