Дата документу 24.02.2020 Справа № 331/3735/19

ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

 
     Єдиний унікальний №331/3735/19             Головуючий у 1 інстанції Жукова О.Є.
Провадження № 22-ц/807/554/20 Суддя-доповідач Онищенко Е.А.

ПОСТАНОВА
 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

 
24 лютого 2020 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого Онищенка Е.А.
суддів: Бєлки В.Ю.,
Кухаря С.В.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1   в особі представника  ОСОБА_2 на рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 18 листопада 2019 року у справі за позовом   ОСОБА_3 до  ОСОБА_4 , третя особа:  ОСОБА_1  про стягнення аліментів, -

В С Т А Н О В И ЛА:

У серпні 2019 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4 , третя особа: ОСОБА_1 про стягнення аліментів.
В обґрунтування позову зазначала, що проживає з відповідачем однією сім`єю без реєстрації шлюбу, від спільного життя мають малолітнього сина ОСОБА_5 .
Наразі вона не працює, оскільки знаходиться у відпустці по догляду за дитиною, а відповідач в свою чергу, незважаючи на наявні зобов`язання зі сплати аліментів на користь ОСОБА_1 , має можливість та зобов`язаний надавати матеріальну допомогу на утримання дитини та її утримання до досягнення дитиною трьох років.
Просила суд стягнути з відповідача аліменти на утримання малолітньої дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини доходу щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а також аліменти на її утримання до досягнення дитиною трирічного віку в розмірі 1/6 частини доходу відповідача. 
Рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 18 листопада 2019 року позов задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) , але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно з 22 серпня 2019 року до досягнення дитиною повноліття.
Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 аліменти на її утримання в розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно до досягнення ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , трирічного віку, починаючи стягнення з 22 серпня 2019 року.
Стягнуто з ОСОБА_4 на користь держави судовий збір в сумі 384,20 грн.
Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на грубе порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог. 
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що судом першої інстанції не враховано положення ч.3 ст. 180 СК України, згідно якої за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з якими проживає дитина, а згідно відомостей позовної заяви та доданих до неї документів, дитина - ОСОБА_5 проживає разом з обома батьками, а не окремо від відповідача. Матеріали цивільної справи не містять жодних відомостей про порушення, невизнання чи оспорювання ОСОБА_4 її прав або ж її дитини - ОСОБА_5 , а також відсутні докази на підтвердження того, що відповідач не виконує обов`язки щодо належного утримання малолітньої дитини - ОСОБА_5 та матері - ОСОБА_3 .
Крім того, 19.08.2019 року Ленінським районним судом м. Запоріжжя ухвалено рішення про зміну способу стягнення аліментів, встановлених рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 05.04.2018 року, які стягуються з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 на утримання сина ОСОБА_6 зі стягнення у твердій грошовій сумі у розмірі 1 300 грн. щомісяця на стягнення у розмірі ј частки з усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця до досягнення дитиною повноліття.
Ухвалою Запорізького апеляційного суду від 08 січня 2020 року відкрито апеляційне провадження в справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи та надано учасникам справи строк п`ятнадцять днів з дня вручення копії цієї ухвали для надання відзиву на апеляційну скаргу.
Відзив на апеляційну скаргу не надходив.
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
Згідно із ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Зважаючи на те, що справа є малозначною, її розгляд здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до вимог ч.ч.1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Проте, рішення суду першої інстанції зазначеним вище вимогам закону в повній мірі не відповідає.
Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
За ч.2 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ч.1 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Згідно з ч.ч.1, 2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
За п.2 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Судом установлено та з матеріалів справи вбачається, що батьками ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є ОСОБА_4 та ОСОБА_3 
ОСОБА_3 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .
Згідно довідки про склад сім`ї № 6 ОСББ «Толока 37», ОСОБА_5 проживає разом з ОСОБА_4 та ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_2 .
Згідно довідки АТ «Мотор Січ» ОСОБА_3 перебуває у відпустці по догляду за дитиною з 06.04.2019 року по ІНФОРМАЦІЯ_3 .
ОСОБА_4 має на утриманні неповнолітню дитину ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .
Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 19 серпня 2019 року змінено спосіб стягнення аліментів, встановлених рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 05 квітня 2018 року, які стягуються з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 на утримання сина ОСОБА_6 зі стягнення у твердій грошовій сумі у розмірі 1 300 грн. щомісяця на стягнення у розмірі ј частки з усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця до досягнення дитиною повноліття.
Відповідно до ст.8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
За змістом ч.1 ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Відповідно до ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. 
Загальний розмір усіх відрахувань під час кожної виплати заробітної плати та інших доходів боржника не може перевищувати 50 відсотків заробітної плати, що має бути виплачена працівнику, у тому числі у разі відрахування за кількома виконавчими документами. Це обмеження не поширюється на відрахування із заробітної плати у разі відбування боржником покарання у виді виправних робіт і стягнення аліментів на неповнолітніх дітей. У таких випадках розмір відрахувань із заробітної плати не може перевищувати 70 відсотків (ч.3 ст.70 Закону України "Про виконавче провадження").
Відповідно до ч.1 ст.192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Аналогічного змісту роз`яснення викладені у пункті 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про застосування судами окремим норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" від 15.05.2006 №3, що також узгоджується із правовим висновком Верховного Суду України від 05.02.2014 по справі № 6-143цс13
Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» установлено у 2019 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць: дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2019 року - 2027 гривень, з 1 липня - 2118 гривень, з 1 грудня - 2218 гривень.
Відповідно до ч.2 ст.84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років.
Згідно ч.4 ст.84 СК України право на утримання має дружина, з якою проживає дитина, незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу.
Отже, за змістом вказаної норми права, розмір утримання не пов`язаний з розміром доходу дружини, а залежить від можливості чоловіка надавати матеріальну допомогу.
Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, ОСОБА_3 перебуває у відпустці по догляду за дитиною з 06.04.2019 року по ІНФОРМАЦІЯ_3.
Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача аліментів на утримання матері дитини до досягнення дитиною трирічного віку в розмірі 1/6 частини доходу відповідача.
Разом з тим, стягуючи з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання неповнолітньої дитини - ОСОБА_5 в розмірі 1/4 частини доходу щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, суд першої інстанції не врахував ту обставину, що з ОСОБА_4 за рішенням суду стягуються на користь ОСОБА_1 на утримання сина ОСОБА_6 . 
За змістом ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів;інші обставини, що мають істотне значення.
Проте, суд першої інстанції визначаючи розмір аліментів на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_5 , не врахував наявність у платника аліментів інших дітей, а саме - неповнолітнього ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 на якого він сплачує аліменти за рішенням суду.
Районний суд не надав належної оцінки вказаним обставинам та прийшов до хибних висновків щодо стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно.
З огляду на зазначене, колегія суддів дійшла висновку про наявність правових підстав для зміни рішення суду першої інстанції в частині визначення розміру аліментів, що підлягають до стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі з ј до 1/6 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно.
Разом з тим, в апеляційній скарзі скаржник посилається на те, що судом не враховано положення ч.3 ст. 180 СК України, згідно якої за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з якими проживає дитина, а згідно відомостей позовної заяви та доданих до неї документів, дитина - ОСОБА_5 проживає разом з обома батьками, а не окремо від відповідача.
Вказані посилання скаржника колегія суддів розцінює як незгоду з судовим рішенням, що зводиться до переоцінки доказів, оскільки положеннями ч.1 ст.180 СК України визначено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Проживання ОСОБА_5 разом з обома батьками, не звільняє відповідача від обов`язку утримувати дитину.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Враховуючи викладене, апеляційний суд приходить до висновку про зміну рішення районного суду в частині розміру аліментів, що підлягає стягненню на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_5 .
Керуючись ст.ст. 367, 368, п.п.3.4 ч.1 ст.376, ст.ст. 381-384, 389-391 ЦПК України, колегія суддів,-
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 задовольнити частково. 
Рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 18 листопада 2019 року у цій справі змінити в частині визначення розміру аліментів, що підлягають до стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зменшивши розмір аліментів з 1/4 до 1/6 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно з 22 серпня 2019 року до досягнення дитиною повноліття.
В іншій частині рішення суду залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.
Повний текст судового рішення складено 24 лютого 2020 року.

Головуючий

Судді: