УХВАЛА
 
11 лютого 2020 року
м. Київ
 
справа № 761/31454/17
провадження № 51-627 ск 20
 
Колегія суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду у складі:
головуючої              ОСОБА_1 ,
суддів                                   ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , 
розглянувши касаційну скаргу прокурора, який брав участь у суді апеляційної інстанції, на ухвалу Київського апеляційного суду від 4 листопада 2019 року щодо ОСОБА_4 ,
у с т а н о в и л а:
У касаційній скарзі порушується питання про перегляд указаного судового рішення в касаційному порядку.
Перевіривши касаційну скаргу на відповідність вимогам ст. 427 Кримінального процесуального кодексу України (далі – КПК), колегія суддів дійшла висновку, що скаргу було подано без додержання вимог п. 4 ч. 2 цієї статті.
Згідно зі ст. 427 КПК у касаційній скарзі зазначається правове обґрунтування заявлених скаржником вимог із відображенням того, у чому полягає незаконність чи необґрунтованість судового рішення.
При цьому слід мати на увазі, що в силу статей 433, 438 вказаного Кодексу суд касаційної інстанції є судом права, а не факту і, вирішуючи питання про наявність чи відсутність підстав для скасування оскарженого рішення, керується статтями 412-414 КПК.
За змістом скарги, свою позицію щодо несправедливості призначеного засудженому покарання прокурор пов`язує із застосуванням ст. 75 Кримінального кодексу України, якою регулюється не вид та розмір покарання, а порядок його відбування. Незважаючи на це, стороною обвинувачення не зазначено обґрунтування саме неправильного застосування згаданої норми права, з урахуванням її конкретних положень та дискреційних повноважень суду. При цьому прокурором залишено поза увагою, що сама собою наявність попередньої судимості за законом не є перешкодою для застосування інституту умовного звільнення. Поряд із цим у скарзі не наведено аргументів щодо допущення апеляційним судом таких порушень вимог КПК, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення. Звідси й немає обґрунтування заявленої вимоги про скасування оспорюваної ухвали на підставах, передбачених пунктами 1, 2 ч. 1 ст. 438 КПК.
Крім того, подана касаційна скарга містить суперечності, а саме за її змістом прокурор оскаржує ухвалу апеляційного суду, датовану як 27 березня так і 4 листопада 2019 року, натомість додає копію ухвали від 31 жовтня 2019 року.
Оскільки касаційна скарга не відповідає положенням ст. 427 КПК, колегія суддів вважає за необхідне на підставі ч. 1 ст. 429 цього Кодексу залишити скаргу без руху й установити строк для усунення допущених недоліків, що не може перевищувати п`яти днів з дня отримання ухвали особою, яка подала касаційну скаргу.
Враховуючи викладене, керуючись ч. 1 ст. 429 КПК, колегія суддів
п о с т а н о в и л а:
Касаційну скаргу прокурора, який брав участь у суді апеляційної інстанції, на ухвалу Київського апеляційного суду від 4 листопада 2019 року щодо ОСОБА_4 залишити безруху і встановити строк для усунення недоліків протягом п`яти днів з дня отримання ухвали.
У разі невиконання вимог касаційну скаргу буде повернуто особі, яка її подала.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1                                ОСОБА_2                               ОСОБА_3