Ухвала
Іменем України

20 січня 2020 року
м. Київ
провадження № 51-236 зво 20
 
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального
суду у складі:
головуючого                                       ОСОБА_1 ,
суддів                                                   ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , 
 
розглянувши заяву засудженого ОСОБА_4 про перегляд ухвали Верховного Суду України від 21 жовтня 2003 року у порядку, передбаченому ч. 1 ст. 400-4 КПК України у редакції 1960 року,
встановив:
Засуджений ОСОБА_4 у заяві порушує питання про відкриття провадження і перегляд судових рішень з підстав, передбачених ч. 1 ст. 400-4 КПК України у редакції 1960 року, тобто у порядку виключного провадження. З заяви вбачається, що вироком Апеляційного суду Дніпропетровської  області від 19 березня 2002 року ОСОБА_4 засуджено за ч. 2 ст. 17, п.п. «а», «і» ст. 93 КК України 
1960 року, п.п. «а», «г», «ж», «з», «і» ст. 93 КК України 1906 року, ч. 3 ст. 142 КК України 1960 року, ч. 2 ст. 187 КК України 2001 року до довічного позбавлення волі.  Ухвалою колегії суддів Судової палати по кримінальним справам Верховного Суду України 
від 21 жовтня 2003 року вирок залишено без зміни. 
Перевіривши заяву засудженого ОСОБА_4 , колегія суддів дійшла висновку, 
що вона підлягає передачі на розгляд Великої палати Верховного Суду з огляду 
на таке.
Заява засудженого надійшла на розгляд до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду.
Як убачається з заяви ОСОБА_4 , останній вважає, що існують виключні обставини, які дають підстави для перегляду судових рішень, що набрали законної  сили. При цьому він посилається на норми ч. 1 ст. 400-4 КПК України у редакції 
1960 року, які визначали порядок виключного провадження, та які, як вважає заявник, мають бути застосовані з урахуванням положень пункту 15 розділу 
ХІ «Перехідні положення»  КПК України 2012 року.
Колегія суддів враховує те, що ст. 404-4 КПК України 1960 року була виключена 
з Кодексу на підставі Закону №2453-VI від 07 липня 2010 року, а Перехідні положення до КПК України 2012 року не визначають порядку розгляду заяв про перегляд судових рішень у порядку виключного провадження. Тому колегія суддів керується нормами ст. 5 Кримінального процесуального кодексу України 2012 року (далі – КПК), згідно з якими процесуальна дія проводиться, а процесуальне рішення приймається згідно з положеннями цього Кодексу, чинними на момент початку виконання такої дії або прийняття такого рішення.
Відповідно до приписів ч. 1 ст. 459 КПК судові рішення, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими або виключними обставинами.
Інстанційну підсудність кримінального провадження за виключними обставинами визначено у ч. 5 ст. 33 КПК. 
Відповідно до вимог ч. 10 ст. 31 КПК незалежно від того, у якому складі розглядалось кримінальне провадження, перегляд судового рішення в суді першої або апеляційної інстанції за виключними обставинами здійснюється колегією суддів у складі трьох або більшої непарної кількості суддів, а у Верховному Суді – у складі Великої Палати.
На підставі викладеного, керуючись ч. 10 ст. 31, ч. 5 ст. 33, ст. 463, ст. 441 КПК, суд
постановив:
Заяву засудженого ОСОБА_4 про перегляд ухвали Верховного Суду України від 21 жовтня 2003 року у порядку виключного провадження, передбаченому ч. 1 ст. 400-4 КПК України у редакції 1960 року, передати на розгляд Великої Палати Верховного Суду.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1                                 ОСОБА_2                                    ОСОБА_3