Постанова
Іменем України
(додаткова)
29 січня 2020 року
м. Київ
справа № 755/15364/17
провадження № №61-37398св18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: 
Висоцької В. С. (суддя-доповідач), Литвиненко І. В., Фаловської І. М.,           
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
представник позивача - ОСОБА_2 ,
відповідач - ОСОБА_3 ,
представник відповідача - ОСОБА_4 ,
третя особа - ОСОБА_5 ,
представник третьої особи - ОСОБА_6 ,
 
розглянув в порядку письмового провадження заяву  ОСОБА_3  в особі представника ОСОБА_4 про ухвалення додаткового судового рішення у справі за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа - ОСОБА_5 , про визнання права власності в порядку спадкування за законом та стягнення коштів, за касаційною скаргою  ОСОБА_1 на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 25 січня 2018 року у складі судді Виниченко Л. М. та постанову апеляційного суду м. Києва від 23 травня              2018 року у складі суддів Оніщука М. І., Українець Л. Д., Шебуєва В. А.,

ОПИСОВА ЧАСТИНА
Короткий зміст позовних вимог
У жовтні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 , третя особа - ОСОБА_5 , в якому просив: визнати за ним в порядку спадкування за законом за правом представлення після смерті онуки            ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , право власності на                    1/8 частку двокімнатної квартири АДРЕСА_1 ; визнати за ним в порядку спадкування за законом за правом представлення після смерті онуки ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , право власності на 1237/20270 частку чотирьохкімнатної квартири АДРЕСА_2 ; стягнути з відповідача на його користь грошові кошти у розмірі 34 055,70 грн.
Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій
Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 25 січня 2018 року у задоволенні позову відмовлено.
Постановою Апеляційного суду м. Києва від 23 травня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення. Рішення суду першої інстанції залишено без змін.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 9 000 грн витрат на правничу допомогу. 
Короткий зміст рішення суду касаційної інстанції 
Постановою Верховного Суду від 14 березня 2019 року касаційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення.
Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 25 січня 2018 року та постанову апеляційного суду м. Києва від 23 травня 2018 року залишено без задоволення.
Короткий зміст вимог заяви
До Верховного Суду надійшла заява адвоката Мунька О. М. - представника ОСОБА_3 про ухвалення додаткового рішення у справі, оскільки судом касаційної інстанції не вирішено питання про розподіл судових витрат, а саме витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 12 500 грн, які ОСОБА_8 поніс у зв`язку з поданням відзиву на касаційну скаргу.
 
МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА
Позиція Верховного Суду
Згідно з вимогами статті 416 ЦПК України постанова суду касаційної інстанції, зокрема, складається з резолютивної частини із зазначенням розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.
Відповідно до положень статті 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, зокрема, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.
Заява  підлягає частковому задоволенню з таких підстав.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Частиною першою статті 15 ЦПК України встановлено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.
Відповідно до положень частини першої, пунктів 1, 4 частини третьої             статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Відповідно до частини першої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Пунктами 1, 2 частини другої статті 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.
Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
У липні 2018 року представник ОСОБА_3 подав до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу позивача, а у грудні 2018 року подав клопотання про відшкодування витрат на правничу допомогу у розмірі 12 500 грн, понесених відповідачем під час касаційного провадження, проте воно не було вирішено під час розгляду справи судом касаційної інстанції.
Відповідно до частин четвертої статті 137 ЦК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. 
Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. 
Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.
У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Верховний Суд, розподіляючи витрати, понесені ОСОБА_3 на професійну правничу допомогу, дійшов висновку про те, що наявні в матеріалах справи: договір про надання правової допомоги від 30 жовтня 2017 року, укладений між ОСОБА_3 та Адвокатським об`єднанням «СКІФ», розміри гонорару за надання правової допомоги за видами правової допомоги, опис послуг з кількістю витраченого адвокатом часу і вартістю наданих послуг, копія рахунку від 31 липня 2018 року на суму 12 500 грн, квитанція від 08 серпня 2018 року на суму 12 500 грн, а також копія акта приймання-передачі виконаних послуг, не є безумовною підставою для відшкодування судом витрат на професійну правничу допомогу в зазначеному розмірі з іншої сторони, адже цей розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат.
З опису робіт (наданих послуг) вбачається, що вказані послуги надавалися ОСОБА_3 адвокатом та полягають у тому, що адвокат здійснив аналіз касаційної скарги та склав і направив до суду відзив на касаційну скаргу.
З урахуванням складності справи, обсягу і складності виконаної адвокатом роботи, критерію необхідності подання відзиву на касаційну скаргу та значимості таких дій у справі виходячи з її конкретних обставин, колегія суддів вважає, що  зазначені ОСОБА_3 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 12 500 грн є завищеними, належним чином не обґрунтованими, що суперечить принципу розподілу судових витрат.
Враховуючи складність справи та виконаної адвокатом роботи (аналіз касаційної скарги та складання відзиву на неї), принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, а також критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін, а також з урахуванням поданого представником позивача заперечення щодо розміру заявлених до стягнення витрат на правничу допомогу та його доводів щодо їх не співмірності, Верховний Суд дійшов висновку про необхідність зменшити їх розмір та стягнути з відповідача на користь позивача 5 000 грн витрат на професійну правничу допомогу.
ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ ЗАЯВИ
Оскільки під час прийняття Верховним Судом постанови від 14 березня           2019 року у цій справі не було вирішено питання про судові витрати, то заява ОСОБА_3 , подана його представником, про ухвалення додаткового судового рішення щодо вирішення питання про відшкодування витрат на правничу допомогу під час касаційного провадження є частково обґрунтованою та є підстави для прийняття додаткової постанови, відповідно до положень             статті 270 ЦПК України.
Керуючись статтями 137, 141, 270 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,
ПОСТАНОВИВ :
Заяву  ОСОБА_3  в особі представника ОСОБА_4 про ухвалення додаткового судового рішення задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 витрати, пов`язані з оплатою правничої допомоги у розмірі             5 000 грн.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.
Судді:                                                                                                     В. С. Висоцька
 
      І. В. Литвиненко
 
      І. М. Фаловська