РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 січня 2020 року
м. Рівне

Справа № 569/10128/13-ц
Провадження № 22-ц/4815/70/20

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ
головуючого Ковальчук Н. М.        
суддів: Бондаренко Н. В., Гордійчук С. О. 
секретар судового засідання – Ковальчук Л. В.

учасники справи:
заявник, стягувач – Акціонерне товариство «УкрСиббанк»,
заінтересована особа – Рівненський міський відділ Державної виконавчої служби
Головного територіального управління юстиції 
у Рівненській області,
боржник – ОСОБА_1 ,
боржник – ОСОБА_2 , 
боржник – Товариство з обмеженою відповідальністю «Бісмут ЛТД», 
боржник – Товариство з обмеженою відповідальністю «Ліоніс», 
боржник – ОСОБА_3 , 
боржник – ОСОБА_4 

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства «УкрСиббанк» на ухвалу Рівненського міського суду Рівненської області від 18 жовтня 2019 року у складі судді Рогозіна В. В., постановлену в м. Рівне, дата складання повного тексту ухвали невідома,

в с т а н о в и в :

У березні 2018 року АТ «УкрСиббанк» звернулося до суду із заявою про видачу дубліката виконавчого листа по цивільній справі № 569/10128/13-ц про стягнення з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» заборгованості в сумі 315 512 швейцарських франки 10 сантимів, що за курсом НБУ станом на 17.05.2013 року становить 2 612 274 гривні 23 копійки та судових витрат по справі в сумі 3 441 гривню. 

В обґрунтування заяви зазначає, що 17 серпня 2015 року АТ «УкрСиббанк» звернулося до Рівненського МВ ДВС ГТУЮ у Рівненській області із заявою про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа № 569/10128/13-ц, виданого на виконання рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 16 січня 2014 року, яким позовні вимоги ПАТ «УкрСиббанк» задоволено та стягнуто з ОСОБА_2 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Бісмут ЛТД», Товариства з обмеженою відповідальністю «Ліоніс», ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , солідарно, на користь Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» заборгованості в сумі 315 512 швейцарських франків 10 сантимів, що за курсом НБУ станом на 17.05.2013 року становить 2 612 274 гривні 23 копійки. На адресу банку відповідна постанова про відкриття виконавчого провадження не надходила. У зв`язку з цим, представниками банку неодноразово 04.04.2016 року, 02.06.2016 року, 2010.2017 року направлялися до Рівненського МВ ДВС ГТУЮ у Рівненській області заяви про скерування даної постанови, однак відповіді на ці заяви на адресу банку не надходили. В зв`язку з чим вважає, що оригінал виконавчого листа було втрачено.

Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 18 жовтня 2019 року у задоволенні заяви Акціонерного товариства «УкрСиббанк» про видачу дубліката виконавчого листа – відмовлено.    

Ухвала суду першої інстанції мотивована відсутністю доказів на підтвердження встановлення точної дати втрати виконавчого листа Банком, а також тим, що Банком не надано доказів того, що ним пред`явлено виконавчий лист до виконання протягом строку, встановленого законом для пред`явлення виконавчого документа до виконання, і поважність причин пропуску такого строку заявником не доведена та про його поновлення також не заявлено.

Вважаючи ухвалу суду незаконною, необґрунтованою, такою, що винесена з порушенням норм матеріального та процесуального права, за неповного з`ясування фактичних обставин справи та невідповідності їм висновків суду, АТ «УкрСиббанк»  оскаржило її в апеляційному порядку. В поданій апеляційній скарзі пояснює, що питання про видачу дубліката виконавчого листа вже розглядалося судом 16.01.2019 року, і суд відмовив у видачі дубліката з тих підстав, що заявник звернувся після закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання. Звертає увагу, що обставини дотримання строку пред`явлення виконавчого документа до виконання були предметом ретельної перевірки судом апеляційної інстанції, який прийшов до переконання, що строк, встановлений для пред`явлення виконавчого документа до виконання, стягувачем дотримано, а заява про видачу дубліката виконавчого листа є обґрунтованою. Додає, що суд апеляційної інстанції, скасовуючи ухвалу суду першої інстанції та направляючи справу до суду першої інстанції для продовження розгляду, вважав, що у нього відсутня компетенція для прийняття рішення про видачу дубліката і що така компетенція є лише у суду першої інстанції. В оскаржуваній ухвалі суд першої інстанції лише зазначив про наявність заяв АТ «УкрСиббанк» від 04.04.2016року, 10.05.2016 року та 02.06.2016 року про стан виконавчого провадження, однак не надав їм оцінки в сукупності із заявою про відкриття виконавчого провадження. Зауважує, що представник ДВС не зміг надати пояснення, чому не було надано відповіді на звернення стягувача, а суд, при цьому, зосередив увагу на відсутності відбитку штампу Рівненського МВ ДВС ГТУЮ у Рівненській області на заяві стягувача про відкриття виконавчого провадження від 17.08.2015 року, хоча цей факт не має ключового значення для правильного розгляду справи. Покликаючись на те, що суд першої інстанції допустив порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувану ухвалу та постановити нове судове рішення про задоволення заяви про видачу дубліката виконавчого листа.

У поданому на апеляційну скаргу відзиві представник боржника ОСОБА_1 – адвокат Андрєєва А.Ю. вважає ухвалу суду першої інстанції законною та обґрунтованою, просить залишити її без зміни, а апеляційну скаргу АТ «УкрСиббанк» відхилити як безпідставну.

Дослідивши матеріали та обставини справи  на предмет повноти їх встановлення, надання їм судом першої інстанції належної юридичної оцінки, вивчивши доводи апеляційної скарги стосовно дотримання норм матеріального і процесуального права судом першої інстанції, апеляційний суд прийшов до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних міркувань.

Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено: заочним рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 16 січня 2014 року позовні вимоги ПАТ «УкрСиббанк» задоволено та стягнуто з ОСОБА_2 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Бісмут ЛТД», Товариства з обмеженою відповідальністю «Ліоніс», ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , солідарно, на користь Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» заборгованості в сумі 315 512 швейцарських франків 10 сантимів, що за курсом НБУ станом на 17.05.2013 року становить 2 612 274 гривні 23 копійки, в тому числі: 274 847,32 швейцарських франки - заборгованість за простроченим кредитом; 32 220,57 швейцарських франки - заборгованість по простроченим процентам за користування кредитом; 5 687,26 швейцарських франки - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом; 21 998,14 швейцарських франки - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості по процентам за користування кредитом та судові витрати по справі, сплачений судовий збір в сумі 3 441 гривню(а.с.163-165 т.1).

На виконання даного рішення Рівненським міським судом 07.05.2014 року представнику банку ОСОБА_5 видано виконавчі листи в кількості 6 штук, що підтверджується відміткою на довідковому листі до справи.
Виконавчий лист по цивільній справі № 569/10128/13-ц про стягнення з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» заборгованості в сумі 2 612 274 гривні 23 копійки 3 грудня 2014 року передано на примусове виконання до Рівненського МВ ДВС ГТУЮ у Рівненській області (а.с.230 т.1).

24 грудня 2014 року виконавче провадження № 960/9 про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості закрито на підставі п. 8 ст.26 Закону України "Про виконавче провадження" (в редакції, що діяла на час вчинення виконавчої дії) (а.с.229, 235 т.1).

17.08.2015 року АТ «УкрСиббанк» повторно звернувся до Рівненського МВ ДВС ГТУЮ у Рівненській області із заявою про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа № 569/10128/13-ц про стягнення з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» заборгованості в сумі 2 612 274 гривні 23 копійки(а.с 194 т.1).
Відповідно до ст. 22 Закону України "Про виконавче провадження" (в редакції, що діяла на час вступу рішення суду в дію) встановлено строки пред`явлення виконавчих документів на виконання судових рішень - протягом року з наступного дня після набрання рішенням законної сили чи закінчення строку, встановленого у разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а в разі якщо судове рішення підлягає негайному виконанню, - з наступного дня після його постановлення. 

Відмовляючи в задоволенні заяви про видачу дубліката виконавчого листа, суд першої інстанції, керуючись п.17.4 Перехідних положень ЦПК України, виходив із того, що стягувачем пропущено строк на пред`явлення виконавчого документу до виконання, Банком не надано доказів пред`явлення виконавчого листа до виконання протягом одного року з моменту винесення державним виконавцем постанови про відмову у відкритті виконавчого провадження та повернення виконавчого листа, та не доведено, що 17.08.2015 року АТ «УкрСиббанк» повторно звернувся до Рівненського МВ ДВС ГТУЮ у Рівненській області із заявою про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа № 569/10128/13-ц про стягнення з ОСОБА_1 , оскільки в такому листі відсутня відмітка ДВС про отримання.
Відповідно до п. 17.4 Перехідних положень ЦПК України у разі втрати виконавчого документа суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий документ, може видати його дублікат, якщо стягувач або державний виконавець, приватний виконавець звернувся із заявою про це до закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання. Про видачу дубліката виконавчого документа постановляється ухвала у десятиденний строк із дня надходження заяви. 
Суд першої інстанції не дав оцінки тому, що Банк, після повторного направлення 17.08.2015 року до Рівненського МВ ДВС ГТУЮ виконавчого листа № 569/10128/13-ц для примусового стягнення з  ОСОБА_1  боргу, направляв до виконавчої служби заяви від 04 квітня 2016 року, 10 травня 2016 року та 02 червня 2016 року з вимогою направити постанову про відкриття виконавчого провадження відносно ОСОБА_6 та проінформувати про хід даного виконавчого провадження. 

Такі звернення свідчать про невтрачений інтерес Банку до виконання рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 16 січня 2014 року. А відсутність інформації, яку виконавча служба зобов"язана була надати стягувачу на письмові звернення, позбавила останнього можливості передбачити ризик втрати виконавчого листа або пропущення строку звернення стягнення до виконання. 

Вказані заяви виконавчою службою були отримані, про що представник ДВС підтвердив у судовому засіданні апеляційного суду. Представник також підтвердив, що на вказані листи виконавча служба відповіді АТ «УкрСиббанк» не надсилала, про хід виконавчого провадження, або про його відсутність Банк не інформувала. Причини такої бездіяльності представник ДВС не навів.

Враховуючи неодноразові звернення Банку до органів державної виконавчої служби із заявами щодо ходу виконавчого провадження за виконавчим документом про примусове стягнення боргу з ОСОБА_1 , та ігнорування компетентним державним органом - державною виконавчою службою, звернень стягувача, ненадання йому необхідної інформації, апеляційний суд приходить до висновку, що стягувачем АТ «УкрСиббанк» строк пред"явлення виконавчого документу не пропущений, а сам виконавчий документ втрачений.

Процесуальне законодавство передбачає, що обставини цивільних справ з`ясовуються судом на засадах змагальності, в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Щодо обов`язку доказування і подання доказів, то кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. 

У рішенні по справі «Горнсбі проти Греції» (Hornsby v. Greece) від 19 березня 1997 року, заява № 18357/91, п. 40 зазначається, що …право на звернення до суду було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду одній зі сторін. Важко уявити ситуацію, щоб пункт 1 статті 6 докладно описував процедурні гарантії, які надаються сторонам цивільного судового процесу у провадженні, що є справедливим, відкритим і оперативним, і не передбачав би при цьому гарантій виконання судових рішень; тлумачення статті 6 як такої, що стосується виключно права на звернення до суду і проведення судового розгляду, могло б призвести до ситуацій, несумісних із принципом верховенства права, що його Договірні Сторони зобов`язалися дотримуватися, коли вони ратифікували Конвенцію. Отже, виконання рішення, винесеного будь-яким судом, має розглядатися як невід`ємна частина «судового процесу» для цілей статті 6.
Відповідно до положень Європейської Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини (далі Конвенція), право доступу до суду, що гарантується статтею 6§1, передбачає не лише право звернутись до суду за захистом своїх прав, а й право захистити своє право, в першу чергу, виконанням рішення, яке ухвалено на користь особи. Так як у разі невиконання рішення концепція «захисту прав судом» не працює. Суд зазначив, що право за судовий захист, яке гарантується статтею 6§1 може стати недіючим, якщо національне законодавство держави-учасниці Конвенції дозволяє, щоб остаточне обов`язкове судове рішення залишалось не виконуваним на шкоду однієї із сторін. Доступ до суду також охоплює можливість виконання судового рішення без необґрунтованих затримок. На виконавчі процедури може впливати складність виконавчих процедур, поведінка особи-стягувача, поведінка компетентних державних органів та обсяг призначеної до стягнення суми (майна).
Євросуд зазначив, що у таких категоріях справ, коли державні органи належним чином сповіщені про наявність судового рішення, вони мають вживати всіх належних заходів для його виконання або направлення до іншого органу для виконання. Сама особа, на користь якої ухвалено рішення, не повинна ще займатись ініціюванням виконавчих процедур.
Також зазначив, що обов`язком держави є нагляд за виконанням рішень проти державних органів (таким виконанням, якого потребує Конвенція без необґрунтованих затримок).Держава не має посилатись на відсутність коштів, коли йде мова про виконання рішення проти державного органу.

За наведених обставин, апеляційний суд приходить до переконання про те, що оскаржувана ухвала постановлена місцевим судом з  порушенням норм процесуального права,  а тому апеляційна скарга підлягає до задоволення, а ухвала суду першої інстанції скасуванню, з ухваленням нового судового рішення про задоволення заяви про видачу дубліката виконавчого листа.

Керуючись ст. ст. 367, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «УкрСиббанк» задовольнити.

Ухвалу Рівненського міського суду Рівненської області від 18 жовтня 2019 року скасувати.

Заяву Акціонерного товариства «УкрСиббанк» про видачу дубліката виконавчого листа задовольнити.

Видати дублікат виконавчого листа № 569/10128/13-ц про стягнення з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» заборгованості в сумі 315 512 швейцарських франки 10 сантимів, що за курсом НБУ станом на 17.05.2013 року становить 2 612 274 гривні 23 копійки та судових витрат по справі в сумі 3 441 гривню на виконання заочного рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 16 січня 2014 року про стягнення з ОСОБА_2 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Бісмут ЛТД», Товариства з обмеженою відповідальністю «Ліоніс», ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , солідарно, на користь Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» заборгованості в сумі 315 512 швейцарських франків 10 сантимів, що за курсом НБУ станом на 17.05.2013 року становить 2 612 274 гривні 23 копійки у цивільній справі № 569/10128/13-ц. 

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Повний текст постанови складено 23 січня 2020 року.

Головуючий                                                Ковальчук Н. М.

Судді:                                                        Бондаренко Н. В.

                                                               Гордійчук С. О.