ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ  

20 лютого 2020 року                                                        
м.Суми
Справа №584/1653/18 
Номер провадження 22-ц/816/521/20

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючого - Собини О. І. (суддя-доповідач),
суддів -          Левченко Т. А. ,  Хвостика С. Г. 
з участю секретаря судового засідання - Назарової О.М., 
у присутності:
позивача ОСОБА_1 ,
відповідача ОСОБА_2 ,
третьої особи ОСОБА_3 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 
на рішення Путивльського районного суду Сумської області від 13 грудня 2019 року ухваленого у складі судді Данік Я.І. у м. Путивль, повний текст рішення складено 23 грудня 2019 року
у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , третя особа – ОСОБА_3 , про зобов`язання вчинити дії,

                                                        в с т а н о в и в :

14 листопада 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , третя особа – ОСОБА_3 , в якому просив зобов`язати відповідачів привести підлогове покриття своєї квартири у відповідність до вимог ДБН, шляхом здійснення робіт, які будуть визначені за результатами проведеної судової експертизи.
Свої вимоги мотивував тим, що він є власником квартири АДРЕСА_1 . Поверхом вище над його квартирою в квартирі АДРЕСА_2 проживають відповідачі. Два роки тому відповідачі провели ремонт підлоги (реконструкція підлоги та заміна покриття підлоги) в належній їм квартирі, а саме замінили покриття зі звукопоглинаючого лінолеума на ламінат, а підлогу в кухні виклали плиткою, у зв`язку з чим підвищився рівень шуму, що погіршує умови проживання позивача та третьої особи в належній йому квартирі. Відповідачами при проведенні ремонту не були дотримані будівельні норми щодо облаштування нового підлогового покриття, останні не бажають іти на компроміс та замінити підлогове покриття.
Виходячи з вищевикладеного просив зобов`язати відповідачів привести підлогове покриття своєї квартири у відповідність до вимог ДБН, шляхом здійснення робіт.
Рішенням Путивльського районного суду Сумської області від 13 грудня 2019 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , третя особа – ОСОБА_3 про зобов`язання вчинити дії відмовлено.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов  в повному обсязі та  зобов`язати відповідачів вчинити дії, а саме привести підлогове покриття своєї квартири у відповідність до вимог ДБН, шляхом облаштування підлоги відповідною звукоізоляційною стяжкою, яка буде відповідати дозволеним показникам рівня ударного шуму.  
У доводах апеляційної скарги зазначає, що дослідження рівня ударного шуму з квартири відповідачів по відношенню до належної йому квартири не проводилось, в той час коли позивач наголошував саме на суттєвому підвищенні рівня ударного шуму після проведеного ремонту відповідачами у належній їм квартирі.
Зазначає, що висновком комісійної судової будівельно-технічної експертизи встановлено невідповідність існуючої звукоізоляції влаштованої підлоги в приміщенні №5 (житлова кімната) квартири АДРЕСА_3 , вимогам ДБН, в частині обов`язкової наявності звукопоглинаючого матеріалу конструкції підлоги.
Від відповідачів в установлений судом строк відзив на апеляційну скаргу не надходив.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення позивача, який підтримав доводи апеляційної скарги, заперечення проти апеляційної  скарги відповідача  ОСОБА_2 , думку 3-ї особи  ОСОБА_3 , яка підтримала апеляційну скаргу, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вимог та підстав позову, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
За приписами ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що позивач є власником трикімнатної квартири АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 8 липня 1993 року (а.с.9-12). Дана квартира розташована на першому поверсі п`ятиповерхового будинку.
Разом з ним у квартирі мешкає його дружина – 3-тя особа у справі ОСОБА_3 (а.с.7-8) .
Співвласниками  вище розташованої квартири АДРЕСА_3 , на час звернення позивача з позовом до суду, були відповідачі ОСОБА_4 , його дружина ОСОБА_5 та їх донька – відповідач у справі ОСОБА_2 . Вподальшому, на підставі договору дарування від 11 листопада 2019 року співвласники квартири – ОСОБА_4 та його дружина ОСОБА_5 подарували належні їм частки у праві спільної часткової власності  на нерухоме майно своїй доньці ОСОБА_2 і тому, на час ухвалення оскаржуваного рішення, остання стала одноособовим власником даної квартири (а.с.54-57, 134-135).
Згідно з актом приймання-передачі виконаних робіт від 21 червня 2014 року та рахунку №0613 від 13 червня 2014 року в квартирі АДРЕСА_3 було проведено вирівнювання цементної стяжки самовирівнюючою сумішшю – 40,7 кв.м, монтаж ламінату - 29,2 кв.м, ПВХ-плитки - 8,6 кв.м і килимової плитки -2,9 кв.м (а.с.58-59).
Після проведення ремонтних робіт в квартирі відповідачів, позивач та 3-тя особа у справі неодноразово звертались до органів  влади та місцевого самоврядування зі скаргами на дії відповідачів, оскільки вважали, що внаслідок проведення цих робіт суттєво підвищився рівень шуму в їх квартирі (а.с.28-29,30,31).
В той же час, як вбачається з відповіді виконавчого комітету Путивльської міської ради від 31 січня 2018 року № 166 та протоколу №1 від 26 січня 2018 року проведення досліджень шумового навантаження та інфразвук перевищення допустимого рівня шумового навантаження не встановлено. Також зазначено, що підвищена чутність є недоліком всіх панельних будинків, які побудовані до 1999 року (а.с.16-18).
Також, з акту №114 від 5 квітня 2018 року Управління державної архітектурно-будівельної інспекції у Сумській області вбачається, що при візуальному огляді квартири АДРЕСА_3 встановлено, що розміри та габарити кімнат відповідають станом на 1998 рік, заміна покриття підлоги була здійснена 7 років тому, втручання в несучі та огороджуючи конструкції не відбувалось (а.с.60-64).
Крім того, ОСОБА_3 та ОСОБА_1 неодноразово звертались до Путивльського ВП із заявами про притягнення до відповідальності їх сусідів ОСОБА_6 , які погрожують їм фізичною розправою, але перевіркою було встановлено, що ознак злочину або правопорушення в їх діях не вбачається (а.с.32-39).
Для перевірки доводів позивача, за його клопотанням, ухвалою місцевого суду було призначено у справі судову будівельно-технічну експертизу, на вирішення якої  поставлені питання щодо відповідності технічним, будівельним нормам, стандартам і правилам, вимогам ДБН існуючої звукоізоляції підлоги в квартирі АДРЕСА_3 після проведення ремонтних робіт підлоги (реконструкції підлоги та заміни підлогового покриття на ламінат із зазначенням у чому саме є ці невідповідності. 
Відповідно до висновку комісійної судової будівельно-технічної експертизи № 9/1325 від 9 серпня 2019 року проведеної експертами Сумського відділення Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім.Засл.проф.М.С.Бокаріуса встановлено невідповідність улаштованої підлоги в приміщенні №5 (житлова кімната) квартири АДРЕСА_3 , вимогам державних будівельних норм.
Крім того, встановлено невідповідність існуючої звукоізоляції підлоги в приміщенні №5 (житлова кімната) квартири АДРЕСА_3 , вимогам державних будівельних норм в частині обов`язкової наявності звукопоглинаючого матеріалу конструкції підлоги.
В той же час, експерти зазначили, що дослідити, чи передбачено проектною документацією улаштування звукоізоляційних матеріалів (та яких саме) в конструкції підлоги в житлових квартирах в будинку АДРЕСА_4 , не видається за можливе, оскільки, за повідомленням суду, проектна документація на будинок не збереглася (а.с.93-107).
Відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_1 , місцевий суд виходив з того, що останнім не доведено перевищення гранично допустимого рівня шуму в належній йому на праві власності квартирі, а отже і порушення його права власності та користування даним нерухоме майно.
Колегія суддів погоджується з таким висновком місцевого суду, виходячи з наступного: 
Відповідно до ч.ч.1-3 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.
Згідно зі ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Законом України «Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення» урегульовано суспільні відносини, які виникають у сфері забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя, визначено відповідні права і обов`язки державних органів, підприємств, установ, організацій та громадян, встановлений  порядок організації державної санітарно-епідеміологічної служби і здійснення державного санітарно-епідеміологічного нагляду в Україні.
Статтею 1  визначені основні терміни та поняття, зокрема :
санітарне та епідемічне благополуччя населення - це стан здоров`я населення та середовища життєдіяльності людини, при якому показники захворюваності перебувають на усталеному рівні для даної території, умови проживання сприятливі для населення, а параметри факторів середовища життєдіяльності знаходяться в межах, визначених санітарними нормами;
середовище життєдіяльності людини (далі - середовище життєдіяльності) - сукупність об`єктів, явищ і факторів навколишнього середовища (природного і штучно створеного), що безпосередньо оточують людину і визначають умови її проживання, харчування, праці, відпочинку, навчання, виховання тощо;
сприятливі умови життєдіяльності людини - стан середовища життєдіяльності, при якому відсутній будь-який шкідливий вплив його факторів на здоров`я людини і є можливості для забезпечення нормальних і відновлення порушених функцій організму.
Статтею 24 Закону України «Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення» передбачено, що органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації та громадяни при здійсненні будь-яких видів діяльності з метою відвернення і зменшення шкідливого впливу на здоров`я населення шуму, неіонізуючих випромінювань та інших фізичних факторів зобов`язані, зокрема здійснювати відповідні організаційні, господарські, технічні, технологічні, архітектурно-будівельні та інші заходи щодо попередження утворення та зниження шуму до рівнів, установлених санітарними нормами.
Підпунктом 3.33 ДБН В.1.1-31:2013 «Державні будівельні норми. Захист територій, будинків і споруд від шуму» визначене поняття шуму, а саме це нестійкі або випадкові акустичні коливання, що характеризуються випадковою зміною амплітуди і частоти (ДСТУ 3515). Шум як несприятливий фізичний фактор навколишнього середовища - це будь-який небажаний звук чи сукупність звуків з випадковими розподілами частот і інтенсивності, що сприймається негативно, заважає слуховому сприйняттю корисної інформації, порушує тишу, завдає шкоди здоров`ю людини і знижує її працездатність.
Шум підрозділяється на: імпульсний, коливний, непостійний, переривчастий, повітряний, постійний, структурний.
Допустимі рівні шуму визначені у Таблиці 1 ДБН В.1.1-31:2013 «Державні будівельні норми. Захист територій, будинків і споруд від шуму».
На виконання звернення позивача, за розпорядженням міського голови від 23 січня 2018 року Путивльським районним лабораторним відділенням ДУ «Сумський ОЛЦ МОЗ України» було проведено дослідження шумового навантаження та інфразвуку в квартирі позивача і на момент проведення замірів рівнів шуму в денний час в житлових кімнатах фактичні значення рівнів шуму склали 37-39 дБ «А», що не перевищують допустимі рівні згідно ДБН В.1.1-31:2013 «Державні будівельні норми. Захист територій, будинків і споруд від шуму».
Позивач та 3-тя особа в судовому засіданні наполягали на тому, що їх турбує не постійний шум з квартирі відповідачів, а імпульсивний, який лунає після падіння будь- яких предметів в квартирі відповідачів або пересуванні меблів, швидкого бігу дітей відповідачів тощо. В той же час, як вони повідомили вимірів такого виду шуму не проводилось, у зв`язку із відсутністю засобів для його вимірювання. 
Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно з ч.ч.1,5, 6  ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не  може ґрунтуватися на припущеннях.
Пленум Верховного Суду України у п.11 постанови від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі « роз`яснив, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів, розрахунки , з яких суд виходив при задоволенні грошових та інших майнових вимог. Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувались вимоги чи заперечення, визнаючи дні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати , що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.  
Колегія  суддів вважає, що посилання позивача та 3-ї особи та те, що рівень імпульсивного шуму, який лунає з квартири відповідачів, перевищує допустимі рівні шуму визначені у Таблиці 1 ДБН В.1.1-31:2013 «Державні будівельні норми. Захист територій, будинків і споруд від шуму» ґрунтуються лише на припущеннях, оскільки належних та допустимих доказів на підтвердження цього останніми надано не було.
Встановлення висновком експертизи невідповідність улаштованої підлоги у приміщенні № 5 (житлова кімната) квартири відповідачів вимогам державних будівельних норм ще не свідчить про те, що таким чином порушуються права та законні інтереси позивача у справі і чиняться перешкоди у користуванні його нерухомим майном.
Крім того, колегія суддів звертає увагу на ту обставину, що експерти позбавлені були можливості встановити чи передбачалось проектною документацією на будинок улаштування звукоізоляційних матеріалів в конструкції підлоги в житлових квартирах будинку АДРЕСА_4 , оскільки така проектна документація не була надана експертам для дослідження, у зв`язку із її відсутністю.
В той же час, відповідач у справі наполягала на тому, що укладання підлоги із ламінату відбувалось без демонтажу вже існуючого покриття і дана обставина підтверджується висновком експертизи, з якого вбачається, що при проведенні розкриття підлоги в приміщенні 5 (житлова кімната)  виявлено наявність покриття з ламінатної дошки, далі підстилаючий шар – підложка під ламінатну дошку, далі – покриття ДВП, фарбоване масляними фарбами, потім виявлено  цементну стяжку товщиною 7 см, далі бетонний шар товщиною 12 см. (а.с.97 зв.).
Таким чином, колегія суддів вважає, що позивачем не було надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що  ремонтні роботи здійснені  відповідачами у справі та облаштування підлоги ламінатною дошкою потягло за собою перевищення встановленого вимогами ДБН В.1.1-31:2013 «Державні будівельні норми. Захист територій, будинків і споруд від шуму» рівня шуму у квартирі належній на праві власності позивачу у справі.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги, матеріали справи та зміст оскаржуваного судового рішення не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права, як підстави для скасування рішення.
Приведені в апеляційній скарзі доводи апелянтом не можуть бути прийняті до уваги, оскільки фактично зводяться до переоцінки доказів наданої судом першої інстанції без посилання на обставини, які не були враховані при вирішенні справи.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За таких обставин, колегія суддів визнає, що суд першої інстанції всебічно і повно з`ясував, обставини, що мають значення для справи і доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про порушення судом норм матеріального чи процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, у зв`язку з чим апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін.
Керуючись ст.ст. 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

                                                         п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Путивльського районного суду Сумської області від 13 грудня 2019 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і на неї може бути подана касаційна скарга протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.
Повний текст постанови складено 24 лютого 2020 року.

Головуючий -                                                                                                 О. І. Собина
Судді:                                                                                                              Т. А. Левченко
                                                                                                                         С. Г. Хвостик