Постанова 
Іменем України 
12 грудня2019 р.
м. Київ
 
Справа № 320/1056/18
Провадження № 51-834км19
 
Верховний Суд  колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого            ОСОБА_1 ,
суддів:                       ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , 
секретаря 
судового засідання ОСОБА_4 ,
за участю:
прокурора                  ОСОБА_5 ,
 
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу прокурора, який брав участь у судовому провадженні в суді першої інстанції, на ухвалу Запорізького апеляційного суду від 20 листопада 2018 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12017080140004803 за обвинуваченням
 
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, уродженки м. Мелітополь Запорізької області, проживаючої за адресою:                                                АДРЕСА_1 , раніше не судимої,
                                                                      
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 307, ч. 2 ст. 307, ч. 1                              ст. 321, ч. 3 ст. 321 КК України.
 
Зміст оскаржуваних судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
Вироком Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області  від 17 липня 2018 року  ОСОБА_6 засуджено:
- за ч. 1 ст. 307 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки; 
- за ч. 2 ст. 307 КК України з застосуванням ст. 69 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років із конфіскацією всього майна; 
- за ч. 1 ст. 321 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік; 
- за ч. 3 ст. 321 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_6 призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років із конфіскацією майна.
Відповідно до ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_6 від призначеного покарання з випробуванням з встановленням іспитового строку тривалістю 3 роки з покладенням обов`язків, передбачених пунктами 1, 2 ч. 1, п. 2 ч.2 ст. 76 КК України.
Вирішено питання речових доказів і судових витрат.
 
Ухвалою Запорізького апеляційного суду від 20 листопада 2018 року вирок щодо  ОСОБА_6  залишено без змін.
 
Згідно з вироком суду,  ОСОБА_6 засуджено за вчинення злочинів за таких обставин.
У невстановлений слідством час та за невстановлених слідством обставин                      ОСОБА_6 з метою незаконного збуту, придбала, у тому числі повторно, наркотичний засіб – метадон, обіг якого обмежено, та сильнодіючий лікарський засіб – дифенілгідрамін (димедрол) у твердій формі.
09 листопада 2017 року приблизно о 17:55 год. ОСОБА_6 , залишивши в землі біля під`їзду № 6 будинку АДРЕСА_2 , полімерний пакет в якому містилися наркотичний засіб, обіг якого обмежено «метадон», масою 0,0472 г. і сильнодіючий лікарський засіб – дифенілгідрамін (димедрол), масою 0,005 г., збула вищевказані наркотичний засіб і сильнодіючий лікарський засіб, а о 18:01 год. надіслала смс-повідомлення на абонентський номер НОМЕР_1 із чіткими вказівками щодо їх місцезнаходження, усвідомлюючи те, що ця інформація буде передана іншій особі.
За аналогічних обставин, детально наведених у вироку, ОСОБА_6 цього ж дня приблизно о 19:40, 20:00, 20:10 год., перебуваючи відповідно поблизу під`їздів №1, №2 будинку № 50 по пр. 50 років Перемоги, поблизу під`їзду №4 будинку АДРЕСА_3 , повторно збула наркотичний засіб, обіг якого обмежено,– «метадон», масою 0,0534 г., 0,1119, 0,1356 г. г. і сильнодіючий лікарський засіб – дифенілгідрамін (димедрол), масою 0,011 г., 0,079 г., 0,071 г.
10 листопада 2017 року приблизно о 12:00 год. ОСОБА_6 , діючи за попередньою змовою з особою, щодо якого матеріали виділені в окреме провадження, залишивши в землі в кущах поблизу будинку № 93 по вул. Леваневського                                               м. Мелітополя Запорізької області полімерний пакет, в якому містилися наркотичний засіб, обіг якого обмежено «метадон», масою 0,1207 г. і сильнодіючий лікарський засіб – дифенілгідрамін (димедрол), масою 0,071 г., повторно, збула вищевказані наркотичний засіб і сильнодіючий лікарський засіб, а о 12:16 год. надіслала смс-повідомлення на абонентський номер № НОМЕР_1 , з чіткими вказівками щодо їх місцезнаходження, усвідомлюючи те, що ця інформація буде передана, іншій особі за грошову винагороду.
10 листопада 2017 року приблизно о 13:25 год. ОСОБА_6 було затримано співробітниками поліції Мелітопольського ВП ГУНП в Запорізькій області біля будинку № 92 по вул. Леваневського м. Мелітополя Запорізької області. При цьому у ОСОБА_6 було виявлено та вилучено полімерні згортки з наркотичним засобом, обіг якого обмежено «метадон», загальною масою 0,6038 г. сильнодіючим лікарським засобом – дифенілгідрамін (димедрол), загальною масою 0,41 г., які вона зберігала з метою збуту.
 
Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала
 
У касаційній скарзі прокурор порушує питання про скасування ухвали апеляційного суду щодо  ОСОБА_6 і призначення нового розгляду в суді апеляційної інстанції у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, а саме, безпідставним застосуванням положень ст. 75 КК України, невідповідністю призначено засудженій покарання ступеню тяжкості вчинених нею кримінальних правопорушень та особі засудженої внаслідок м`якості.
У доповненні до касаційної скарги прокурор зазначає, що суд апеляційної інстанції окрім іншого, не звернув увагу на неправильне застосування місцевим судом закону України про кримінальну відповідальність через звільнення ОСОБА_6 від відбування додаткового покарання у виді конфіскації майна, що суперечить загальним засадам призначення покарання. 
 
Позиції інших учасників судового провадження
 
Прокурор ОСОБА_5 касаційну скаргу сторони обвинувачення з доповненням підтримала і просила її задовольнити.
 
Мотиви Суду
 
Заслухавши доповідь судді, доводи прокурора,  перевіривши матеріали провадження та доводи, наведені у касаційній скарзі та доповненні, колегія суддів дійшла такого висновку. 
 
Відповідно до вимог ст. 433 КПК України касаційний суд перевіряє законність та обґрунтованість судових рішень у тій частині, в якій вони були оскаржені. 
 
Висновок суду про доведеність винуватості  ОСОБА_6 у вчиненні нею кримінальних правопорушень та правильність кваліфікації її дій за ч. 1 ст. 307, ч. 2 ст. 307, ч. 1 ст. 321, ч. 3 ст. 321КК України, у касаційній скарзі прокурора не оспорюється. 
 
Разом із тим, статтею 412 КПК України передбачено, що істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог КПК України, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення. 
 
Зі змісту ст. 370 КПК України, якою визначено вимоги щодо законності, обґрунтованості та умотивованості судового рішення, убачається, що законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом; обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу; вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
 
Одночасно ст. 419 КПК України містить вимоги до ухвали апеляційного суду, в якій має бути зазначено: імена учасників судового провадження, короткий зміст вимог апеляційної скарги і судового рішення суду першої інстанції, узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу і узагальнений виклад позиції інших учасників судового провадження, встановлені судом першої інстанції обставини, встановлені судом апеляційної інстанції обставини з посиланням на докази, а також мотиви визнання окремих доказів недопустимими чи неналежними, мотиви, з яких суд апеляційної інстанції виходив при постановленні ухвали, і положення закону, яким він керувався. При залишенні апеляційної скарги без задоволення в ухвалі суду апеляційної інстанції мають бути зазначені підстави, з яких апеляційну скаргу визнано необґрунтованою. 
 
Матеріалами кримінального провадження встановлено, що прокурор, не погоджуючись з рішенням місцевого суду в частині звільнення  ОСОБА_6 на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання з випробуванням, подав апеляційну скаргу, в якій порушував питання про скасування вироку місцевого суду та ухвалення нового, яким просив призначити ОСОБА_6  покарання без застосування ст. 75 КК України.
При цьому прокурорнаголошував, що прийняте судом рішення про застосування до ОСОБА_6  ст. 75 КК України є незаконним, немотивованим, внаслідок чого засудженій було призначене таке покарання, яке внаслідок м`якості не відповідає тяжкості вчинених останньою злочинів та даним про її особу. Одночасно в апеляційній скарзі зазначались обставини, які у сукупності, на думку прокурора, підтверджували неможливість виправлення  ОСОБА_6 без відбування покарання.
 
Розглядаючи апеляційну скаргу на вирок щодо ОСОБА_6 та залишаючи її без задоволення, суд апеляційної інстанції не зазначив мотивовані підстави, з яких скаргу сторони обвинувачення визнано необґрунтованою, не перевірив і не спростував доводи, викладені в ній.
Суд апеляційної інстанції формально погодився з правильністю застосування місцевим судом кримінального закону – ст. 75 КК України, можливістю виправлення                            ОСОБА_6  без відбування покарання та з відповідністю призначеного останній покарання тяжкості вчинених нею злочинів та даним про її особу.
 
Як убачається з вироку, при призначенні  ОСОБА_6  покарання, у тому числі з застосуванням ст. 69 КК України, місцевий суд указав про врахування суспільної небезпеки вчинених злочинів, даних про особу винної, яка раніше не судима, за місцем проживання характеризувалася позитивно, повністю визнала вину щиро розкаялась, доглядає за своєю матір`ю ОСОБА_7 , 1935 року народження, яка хворіє на ряд важких хронічних захворювань та потребує постійної сторонньої допомоги, а також те, що інші особи, які б могли доглядати за нею, відсутні. Пом`якшуючими покарання обставинами суд визнав те, що ОСОБА_6 позитивно характеризувалася за місцем роботи, а трудовий колектив виявив бажання взяти її на поруки. Одночасно суд зазначав, що наявність у ОСОБА_6 спеціальності та місця роботи, а також міцні соціальні зв`язки, які виражаються в прихильності до неї трудового колективу, в подальшому здатні сприяти її соціальній адаптації, і як наслідок, виправленню та попередженню скоєння нею нових злочинів.
 
При цьому, застосовуючи ст. 75 КК України, місцевий суд зазначив про врахування соціального статусу  ОСОБА_6 , ступінь її небезпечності для суспільства, її поведінку до і після вчинення злочину.
 
Разом з тим, рішення про застосування ст. 75 КК України та звільнення засудженої від відбування покарання з випробуванням з встановленням іспитового строку не мотивоване, оскільки у вироку не зазначено які конкретно дані про особу                         ОСОБА_6 та інші обставини справи, окрім тих, які були враховані при призначенні покарання, у тому числі із застосуванням ст. 69 КК України, суд врахував, дійшовши висновку про можливість виправлення засудженої без відбування покарання.
 
Одночасно ці доводи сторони обвинувачення залишилися поза увагою суду апеляційної інстанції, хоча прокурор  наголошував в апеляційній скарзі на тому, що рішення про звільнення  ОСОБА_6  від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України є не мотивованим.
 
Окрім того, апеляційний суд не спростував твердження прокурора про те, що звільнення засудженої від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України не сприятиме виправленню засудженої та попередженню вчиненню нею нових злочинів, оскільки судом не враховано тяжкість вчинених злочинів, кількість епізодів злочинної діяльності та їх суспільну небезпеку, а також поведінку  ОСОБА_6 після вчинення злочину, яка визнала вину лише під тиском незаперечних доказів її винуватості.
 
Також, як правильно зазначено в доповненні до касаційної скарги, апеляційний суд не звернув уваги на те, що місцевий суд усупереч вимогам ст. 77 КК України призначив ОСОБА_6 додаткове покарання у виді конфіскації майна, застосовавши при цьому ст. 75 КК України. 
 
Оскільки доводи, викладені в апеляційній скарзі прокурора, належним чином перевірені і спростовані не були, апеляційний суд істотно порушив вимоги кримінального процесуального закону, дійшовши передчасного висновку про правильність застосування місцевим судом кримінального закону – ст. 75 КК України і про відповідність призначеного ОСОБА_6 покарання тяжкості вчинених нею злочинів та даним про її особу. 
 
Також апеляційному суду належало визначитися щодо можливості зазначення у вироку щодо ОСОБА_6 прізвища особи, за попередньою змовою з якою ОСОБА_6 вчиняла злочини, матеріали справи щодо якої виділені в окреме провадження.
 
З огляду на викладене, ухвала суду апеляційної інстанції постановлена з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженої внаслідок м`якості, і підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду в суді апеляційної інстанції. Якщо при новому розгляді підтвердиться обсяг обвинувачення, за яким ОСОБА_6 визнано винуватою, призначене їй покарання із застосуванням ст. 75 КК України слід вважати м`яким. 
 
Керуючись статтями 433, 436, 441, 442 КПК України, Суд
 
у х в а л и в:
 
касаційну скаргу прокурора, який брав участь у судовому провадженні в суді першої інстанції,задовольнити.
Ухвалу Запорізького апеляційного суду від 20 листопада 2018 року щодо  ОСОБА_6 скасувати і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
Постанова Верховного Суду є остаточною і оскарженню не підлягає.
                                
С у д д і:

ОСОБА_1                                     ОСОБА_2                              ОСОБА_3