Справа № 991/1310/19
Провадження №11-сс/991/4/20

ВИЩИЙ АНТИКОРУПЦІЙНИЙ СУД
АПЕЛЯЦІЙНА ПАЛАТА

У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 січня 2020 року                                                                         м.Київ

Колегія суддів Апеляційної палати Вищого антикорупційного суду у складі:
головуючого – судді ОСОБА_1 , 
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,, 
секретаря судового засідання ОСОБА_4 , 
за участю особи, яка подала апеляційну скаргу – ОСОБА_5 , адвоката ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції з Івано-Франківською установою виконання покарань №12),
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м.Києві апеляційну скаргу ОСОБА_5 на ухвалу слідчого судді Вищого антикорупційного суду від 01 листопада 2019 року про повернення скарги ОСОБА_5 на бездіяльність уповноважених службових осіб Національного антикорупційного бюро України, яка полягає у невнесенні до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомостей про вчинення кримінальних правопорушень у сфері безоплатної вторинної правової допомоги,

ВСТАНОВИЛА:

Зміст оскаржуваного рішення і встановлені судом обставини.
30 жовтня 2019 до Вищого антикорупційного суду надійшла скарга ОСОБА_5 від 17 жовтня 2020 року на бездіяльність уповноважених осіб Національного антикорупційного бюро України, яка полягає у невнесенні відомостей за його повідомленнями про вчинення корупційних правопорушень у сфері надання безоплатної вторинної правової допомоги до Єдиного реєстру досудових розслідувань.
Ухвалою слідчого судді Вищого антикорупційного суду від 01 листопада 2019 року зазначену скаргу ОСОБА_5 повернуто скаржнику з підстав її непідсудності Вищому антикорупційному суді через невідповідність жодній із умов, визначеній у пп.1-3 ч.5 ст.216, п.20-2 Перехідних положень КПК України.

Вимоги апеляційної скарги і доводи особи, яка її подала.
Не погодившись з рішенням слідчого судді, ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу слідчого судді від 01 листопада 2019 року та ухвалити нову, якою задовольнити подану ним скаргу та відшкодувати йому матеріальну шкоду у відповідності до ст.130 КПК України в розмірі тридцяти тисяч гривень з тих підстав, що обставини, які викладені ним у заяві, мають ознаки корупційних зловживань з боку директорів центру безоплатної вторинної правової допомоги, адвокати за призначенням яких не надають послуг належної якості, у зв`язку з чим скарга підслідна Національному антикорупційному бюро України та підсудна Вищому антикорупційному суду. 

Позиції учасників судового провадження.
Особа, яка подала апеляційну скаргу, та адвокат ОСОБА_6 підтримали доводи та вимоги скарги за викладених у ній обставинах, просили скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову, якою задовольнити апеляційну скаргу.
Прокурор у судове засідання не з`явився, у письмовій заяві просив розгляд скарги провести за його відсутності, ухвалу слідчого судді залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Мотиви суду.
Згідно з п.1 ч.1 ст.303 КПК України на досудовому провадженні можуть бути оскаржені, зокрема, бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення.
Частиною 1 ст.306 КПК України визначено, що скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора розглядаються слідчим суддею місцевого суду, а в кримінальних провадженнях щодо злочинів, віднесених до підсудності Вищого антикорупційного суду, - слідчим суддею Вищого антикорупційного суду.
У відповідності до ч.2 ст.33-1 КПК України слідчі судді Вищого антикорупційного суду здійснюють судовий контроль за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальних провадженнях щодо злочинів, віднесених до підсудності Вищого антикорупційного суду відповідно до частини першої цієї статті.
За ч.1 ст.33-1 КПК України Вищому антикорупційному суду підсудні кримінальні провадження стосовно корупційних злочинів, передбачених в примітці статті 45 КК України, статтями 206-2, 209, 211, 366-1 КК України, якщо наявна хоча б одна з умов, передбачених пунктами 1-3 частини п`ятої статті 216 Кримінального процесуального кодексу України.
З витребуваних матеріалів судового провадження вбачається, що 30 жовтня 2019 року ОСОБА_5 звернувся до Вищого антикорупційного суду із скаргою на бездіяльність уповноважених службових осіб Національного антикорупційного бюро України з приводу невиконання ними вимог ст.214 КПК України, яка полягає у невнесенні до Єдиного реєстру досудових розслідування відомостей про вчинення корупційних правопорушень у сфері надання безоплатної вторинної правової допомоги, зазначивши, що він 08 жовтня 2019 року повідомляв НАБУ про триваючі корупційні зловживання – корупційні схеми директорів безоплатної вторинної правової допомоги Міністерства юстиції України, які полягали у недотриманні стандартів якості безоплатної вторинної правової допомоги у кримінальному процесі, нескладання директором регіонального центру безоплатної вторинної правової допомоги в м.Івано-Франківськ та директором місцевого центру безоплатної вторинної правової допомоги жодних процесуальних документів. За твердженням заявника вказаними особами не замінюються призначені адвокати, які за думкою заявника не ефективно здійснюють свої повноваження, проте доручення цих адвокатів визнаються виконаними, як наслідок такі дії, завдали згідно з позицією ОСОБА_5 матеріальної шкоди державному бюджету України та спричинили заявнику матеріальної шкоди на суму двадцять п`ять мільйонів гривень.
Таким чином, в поданій слідчому судді скарзі ОСОБА_5 оскаржує бездіяльність уповноважених осіб Національного антикорупційного бюро України щодо невнесення до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомостей про кримінальне правопорушення за його зверненням, поданим 08 жовтня 2019 року. 
При перегляді оскаржуваної ухвали слідчого судді від 01 листопада 2019 року колегія суддів Апеляційної палати Вищого антикорупційного суду, дослідивши надані матеріали та заслухавши пояснення учасників судового провадження, погоджується з мотивами та висновками слідчого судді, викладеними в ній щодо непідсудності скарги Вищому антикорупційному суду, з огляду на наступне.
Службові особи центрів вторинної правової допомоги не належать до суб`єктів злочину, зазначених у п.1 ч.5 ст.216 КПК України.
Пункт 2 ч.5 ст.216 КПК України містить умову щодо мінімального розміру предмета злочину або завданої шкоди, яка в п`ятсот і більше разів має перевищувати розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб. При цьому злочин має бути вчинено службовою особою державного органу, правоохоронного органу, військового формування, органу місцевого самоврядування, суб`єкта господарювання, у статутному капіталі якого частка державної або комунальної власності перевищує п`ятдесят відсотків. За змістом ст.16 Закону України «Про безоплатну правову допомогу» Центри з надання безоплатної вторинної правової допомоги є неприбутковими організаціями, що фінансуються з Державного бюджету України, що не відповідає вимогам до суб`єкта злочину. Таким чином, одна лише кількісна характеристика завданої кримінальним правопорушенням шкоди без наявності такого обов`язкового критерію, зазначеного у цьому пункті, як суб`єкт злочину, виключає підсудність кримінального провадження Вищому антикорупційному суду.
Умова, що міститься у п.3 ч.1 ст.216 КПК України, відноситься до злочинів, передбачених ст.369 та ч.1 ст.369-2 КК України, проте повідомлення ОСОБА_5 про вчинення корупційних правопорушень у сфері надання безоплатної вторинної правової допомоги не містять відомостей про скоєння злочинів, передбачених зазначеними статтями.
З огляну на вищевикладене, скарга ОСОБА_5 на бездіяльність уповноважених службових осіб Національного антикорупційного бюро України не відповідає процесуальним вимогам щодо підсудності Вищого антикорупційного суду через недотримання жодній з умов, визначеній у пп.1-3 ч.5 ст.216 КПК України, а тому не підлягає розгляду в цьому суді, що правомірно встановлено слідчим суддею.
Істотних порушень вимог Кримінального процесуального кодексу України, які б надавали підстави для скасування оскаржуваної ухвали слідчого судді, колегією суддів не встановлено.
За викладеним вище, колегія суддів приходить до висновку, що ухвала слідчого судді постановлена у відповідності до вимог чинного законодавства із з`ясуванням всіх обставин, які мають значення для вирішення справи, а відтак вважає постановлене рішення законним і обґрунтованим, підстав для його скасування не вбачає.
Разом з тим, колегія суддів зазначає, що повернення скарги слідчим суддею відповідно до положень ч. 7 ст. 304 КПК України не позбавляє права повторного звернення до слідчого судді в порядку, передбаченому цим Кодексом.
На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 33-1, 216, 303, 306, 309, 407, 422, п.20-2 Розділу ХІ «Перехідні положення» КПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу ОСОБА_5 залишити без задоволення.
Ухвалу слідчого судді Вищого антикорупційного суду від 01 листопада 2019 року про повернення скарги ОСОБА_5 на бездіяльність уповноважених службових осіб Національного антикорупційного бюро України, яка полягає у невнесенні до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомостей про вчинення кримінальних правопорушень у сфері безоплатної вторинної правової допомоги, залишити без змін.
Ухвала є остаточною, набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

___________                                 ___________                         ___________
ОСОБА_1                                 ОСОБА_2                         ОСОБА_3