ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116, (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"06" лютого 2020 р.           Справа№ 910/11369/19
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Тищенко А.І.
суддів:            Скрипки  І.М. 
          Михальської Ю.Б. 
 
розглянувши у письмовому провадженні без виклику та повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Укртрансгаз"
на рішення Господарського суду міста Києва
від 28.10.2019 (повне рішення складено 28.10.2019)
у справі №910/11369/19 (суддя Баранов Д.О.) 
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Сота Україна"
до Акціонерного товариства "Укртрансгаз"
про стягнення 27  554, 98 грн, 

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У серпні 2019 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Сота Україна" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Акціонерного товариства "Укртрансгаз" (з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог) про стягнення 17  090, 10 грн. пені, 10  464, 88 грн. - 3 % річних.
Позовні вимоги обґрунтовано неналежним виконанням відповідачем умов договору поставки №190300020/225/1 від 01.03.2019.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та його мотиви

Рішенням Господарського суду міста Києва від 28.10.2019 у справі №910/11369/19 позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Сота Україна" задоволено частково.
Присуджено до стягнення з Акціонерного товариства "Укртрансгаз" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Сота Україна" пеню в розмірі 16  724, 01 грн., 3 % річних в розмірі 10  464, 88 грн., судовий збір в розмірі 1  895, 50 грн. та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5  000, 00 грн. 
В іншій частині позову - відмовлено.
Присуджено до повернення Товариству з обмеженою відповідальністю "Сота Україна" з Державного бюджету України судовий збір в розмірі 9  672, 14 грн., сплачений за звернення до суду з позовною заявою згідно платіжного доручення № НД2625 від 20.08.2019 на суму 11593, 14 грн.
Оригінал платіжного доручення № НД2625 від 20.08.2019 на суму 11593, 14 грн. залишено в матеріалах справи №910/11369/19.
Суд першої інстанції виходив з встановленого факту порушення відповідачем господарського зобов`язання за договором про закупівлю.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги, письмових пояснень та узагальнення їх доводів

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, Акціонерне товариство "Укртрансгаз" звернулось до суду з апеляційною скаргою, просить скасувати оскаржуване рішення, прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі, мотивуючи свої вимоги тим, що судом першої інстанції неповно з`ясовано та не доведено обставини, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, крім того, висновки, викладенні у рішенні суду, не відповідають обставинам справи, що призвело до порушення судом норм процесуального права - статті 236 Господарського процесуального кодексу України та норм матеріального права - статті 526, частини третьої статті 538 Цивільного кодексу України, статті 193 Господарського кодексу України.
За доводами апеляційної скарги, позивачем було поставлено продукцію з простроченням (з порушенням умов щодо терміну поставки товару), у зв`язку з чим відповідач на підставі частини 3 статті 538 Цивільного кодексу України скористався своїм правом зупинити виконання свого зустрічного обов`язку з оплати товару. Таким чином, дії відповідача були правомірними та стали прямим наслідком вчинення саме позивачем господарського правопорушення.

Узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу та заперечень проти пояснень відповідача

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем не було надано відзив на апеляційну скаргу, що, в свою чергу, не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції, відповідно до частини 3 статті 263 Господарського процесуального кодексу України.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 09.12.2019 поновлено Акціонерному товариству "Укртрансгаз" пропущений строк на подання апеляційної скарги на рішення Господарського суду міста Києва від 28.10.2019 у справі №910/11369/19; відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства "Укртрансгаз" на рішення Господарського суду міста Києва від 28.10.2019 у справі №910/11369/19; учасникам справи встановлено строк для подання відзивів, заперечень на апеляційну скаргу та інших заяв/клопотань протягом 10 днів з моменту отримання даної ухвали.
Частиною 10 статті 270 Господарського процесуального кодексу України визначено, що апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи. 
Відповідно до ч. 13 ст. 8 Господарського процесуального кодексу України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
За правилами п. 1 ч. 5 ст. 12 Господарського процесуального кодексу України, для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Відповідно до вимог ч.ч. 1, 2, 5 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Обставини справи встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

Як підтверджено матеріалами справи, 01.03.2019 між Акціонерним товариством "Укртрансгаз" (покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Сота Україна" (постачальник) укладено договір про закупівлю № 1903000020/225/1 (далі - договір), відповідно до п. 1.1. якого постачальник зобов`язується у визначений договором строк передати у власність покупця будівельні прути, стрижні, дроти та профілі (прокат арматурний) (товари) зазначені у специфікації, яка наведена у додатку 1 до цього договору та є його невід`ємною частиною, а покупець зобов`язується прийняти і оплатити такі товари.
Згідно додатку № 1 до договору про № 1903000020/225/1 від 01.03.2019 - специфікацією встановлено, що постачальник зобов`язується у визначений договором строк передати у власність покупця  прокат арматурний (технічні вимоги і якісні характеристик товарів згідно з додатком 2 до тендерної документації) на загальну суму 2 423  238, 00 грн. (разом з ПДВ).
Пунктом 3.1. договору встановлено, що загальна сума договору становить 2  423  238, 00 грн., в тому числі ПДВ - 403  873, 00 грн.
Відповідно до п. 4.1. договору розрахунки здійснюються у безготівковій формі шляхом перерахування покупцем на зазначений у розділі 14 договору поточний рахунок постачальника  грошових коштів на умовах визначених договором.
Покупець зобов`язаний оплатити  вартість переданих товарів не раніше 35-ти  та не пізніше 45-ти календарних днів з дати поставки, визначеної за правилами п. 5.8 договору (п. 4.2. договору).
Згідно з п. 5.1. договору постачальник зобов`язується передати покупцю товари в кількості, строки та в місці поставки відповідно до специфікації.
Відповідно до п. 5.7. приймання покупцем товарів за видатковою накладною не є підтвердженням належного виконання постачальником його обов`язку з поставки товарів за договором та відсутність у покупця претензій до постачальника щодо якості та комплектності товарів.
Датою поставки товарів за цим договором є прийняття покупцем товарів за кількістю та якістю відповідно до п. 5.13. договору та передача постачальником покупцю в повному обсязі документів зазначених у п.п. 5.8.1. - 5.8.6 договору.
Пунктом 5.13. договору встановлено, що приймання товарів за кількістю та якістю здійснюється на підставі акту приймання товарів за кількістю та якістю.
У разі невиконання або неналежного виконання своїх зобов`язань за договором сторони несуть відповідальність, передбачену законодавством України та договором.
Згідно з п. 7.2. договору у разі порушення покупцем строків оплати за цим договором, покупець сплачує постачальнику пеню в розмірі 0, 01 % від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.
Договір набирає чинності з дати його підписання сторонами та діє в частині поставки товарів по 30.09.2019, а в частині розрахунків - до їх повного виконання (п. 12.1. договору).
Як підтверджено матеріалами справи та не заперечується сторонами, позивачем на виконання умов договору про закупівлю № 1903000020/225/1 від 01.03.2019 було здійснено поставку товарів відповідачу на загальну суму 2  417  280, 60 грн., що підтверджується видатковими накладними: № 25 від 05.03.2019 на суму 396  263,40 грн., № 40 від 13.03.2019 на суму 403  386,00 грн., № 51 від 13.03.2019 на суму 396  534,00 грн., № 52 від 14.03.2019 на суму 396  900, 00 грн., № 53 від 14.03.2019 на суму 396  180, 00 грн., № 76 від 03.04.2019 на суму 342  481, 20 грн., № 101 від 24.04.2019 на суму 85  536, 00 грн.
Позивач вказує, що станом на момент складання позовної заяви у відповідача існувала заборгованість в розмірі 728  017, 20 грн. у зв`язку з неповною оплатою за поставлений йому товар.
25.09.2019 до Господарського суду міста Києва надійшла заява позивача про зменшення розміру позовних вимог, якою позивач повідомив суд, що станом на 23.09.2019 відповідачем сплачено основний борг у розмірі 728  017, 20 грн.
Відтак, позивачем було здійснено перерахунок сум пені та 3 % річних з урахуванням часткових оплат відповідача, здійснених у період з 20.08.2019 по 17.09.2019, а тому позивач поданою заявою просить суд зменшити розмір позовних вимог та відповідно стягнути з відповідача 17  090, 10 грн. пені, 10  464, 88 грн. 3 % річних. Крім того, позивач, у зв`язку із зменшенням розміру позовних вимог просить суд повернути йому 9  672, 14 грн. надміру сплаченого судового збору за подання позовної заяви.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо обґрунтованості позовних вимог, з огляду на наступне.
Відповідно до ч. 2 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.
Згідно із ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Частиною першою статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Згідно із ч. 1 ст. 173, абз. 4 ч. 1 ст. 174, ч. 1 ст. 175, ч. 1, 7 ст. 179 Господарського кодексу України цивільно-правові зобов`язання, що виникли між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності на підставі господарського договору, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку, є господарсько-договірним зобов`язаннями та регулюються Цивільним кодексом України, з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України, а господарські договори укладаються за правилами, встановленими ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.
Відповідно до ст. 525, 526 Цивільного Кодексу України та ст. 193 Господарського Кодексу України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк як передбачено договором, одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається.
Згідно ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.
Укладений між сторонами договір за своєю правовою природою є договором поставки.
Згідно ч. 1 ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.
До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ч. 2 ст. 712 Цивільного кодексу України).
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, позивачем було здійснено поставку товару на загальну суму 2  417  280, 00 грн. згідно видаткових  накладних: № 25 від 05.03.2019 на суму 396  263,40 грн.; № 40 від 13.03.2019  на суму 403  386,00 грн., № 51 від 13.03.2019 на суму 396  534,00 грн., № 52 від 14.03.2019 на суму 396  900, 00 грн., № 53 від 14.03.2019 на суму 396  180, 00 грн., № 76 від 03.04.2019 на суму 342  481, 20 грн., № 101 від 24.04.2019 на суму 85  536, 00 грн.
Товар згідно вказаних вище видаткових накладних належним чином було поставлено позивачем і відповідно прийнято відповідачем, що підтверджується наявними в матеріалах справи актами приймання продукції (товарів) за кількістю та якістю (відповідно до зазначеного переліку видаткових накладних): акт № 0603 від 06.03.2019; акт № 1403 від 14.03.2019; акт № 1503  від 15.03.2019; акт № 1503/1 від 15.03.2019;  акт № 0404/1 від 04.04.2019 та акт № 2504 від 25.04.2019.
Зазначені вище акти, підписані представником відповідача та відповідно до п. 5.13. договору підтверджують факт приймання відповідачем товарів без зауважень щодо якості або кількості останніх. 
З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов висновку, що позивач належним чином виконав покладений на нього обов`язок в частині передачі у власність покупця товару згідно з умовами договору про закупівлю № 1903000020/225/1 від 01.03.2019, а відтак у відповідача виник обов`язок оплатити кошти за отриманий ним товар.
Разом з тим, апелянт стверджує, що позивачем було поставлено продукцію з простроченням (з порушенням умов щодо терміну поставки товару), у зв`язку з чим відповідач на підставі частини 3 статті 538 Цивільного кодексу України скористався своїм правом зупинити виконання свого зустрічного обов`язку з оплати товару. Таким чином, дії відповідача були правомірними та стали прямим наслідком вчинення саме позивачем господарського правопорушення.
Як випливає з умов договору, предметом договору є не один цілісний предмет - товар, а товари у вигляді певної узгодженої сторонами кількості будівельних прутів, стрижнів, дротів та профілів (прокат арматурний).
Відповідно до пункту 5.8. договору датою поставки товарів за цим договором є прийняття покупцем товарів за кількістю та якістю відповідно до п. 5.13. договору та передача постачальником покупцю в повному обсязі документів, зазначених пунктах 5.8.1. - 5.8.6 цього договору.
Покупець зобов`язаний оплатити  вартість переданих товарів не раніше 35-ти  та не пізніше 45-ти календарних днів з дати поставки, визначеної за правилами п. 5.8 договору (п. 4.2. договору).
Тобто,згідно вказаного пункту договору обов`язок відповідача оплатити товар і так виникає не раніше, ніж позивач виконає свій обов`язок по поставці товару.
Як підтверджено матеріалами справи, товари були поставлені позивачем відповідачу згідно вказаних вище видаткових накладних, і відповідно, строк оплати визначався окремо по кожній такій партії.
Виходячи з викладеного колегія суддів вважає помилковими викладені доводи відповідача з огляду на встановлені пунктом 4.2. договору строки оплати вартості товару.
Відтак, виходячи із положень договору, а саме пунктів 4.2., 5.13. та відповідно дат поставки товарів згідно актів приймання продукції (товарів) за кількістю та якістю, які наявні в матеріалах справи, то відповідно у відповідача виник обов`язок сплатити за поставлений йому товар у такий строк: за видатковою накладною №  25 від 05.03.2019 з 11.04.2019 по 20.04.2019 (включно), за видатковою накладною № 40 від 13.03.2019 з 19.04.2019 по 28.04.2019 (включно), за видатковою накладною № 51 від 13.03.2019 з 19.04.2019 по 28.04.2019 (включно), за видатковою накладною № 52 від 14.03.2019 з 20.04.2019 по 29.04.2019 (включно), за видатковою накладною № 53 від 14.03.2019 з 20.04.2019 по 29.04.2019 (включно), за видатковою накладною № 76 від 03.04.2019 з 10.05.2019 по 19.05.2019 (включно), за видатковою накладною № 101 від 24.04.2019 з 31.05.2019 по 09.06.2019 (включно).
Разом з тим, згідно копій банківських виписок, які наявні в матеріалах справи, судом першої інстанції встановлено, що відповідачем на виконання умов договору про закупівлю товарів було частково здійснено оплату: 25.04.2019 за видатковою накладною № 25 від 05.03.2019 на суму 396  263, 40 грн., 23.05.2019 за видатковою накладною № 53 від 14.03.2019 на суму 396  180, 00 грн. та за видатковою накладною № 40 від 13.03.2019 на суму 200  000, 00 грн., 05.08.2019 за видатковою накладною № 40 від 13.03.2019 на суму 203  386,00 грн., 13.08.2019 за видатковою накладною № 51 від 13.03.2019 на суму 96  534, 00 грн., 14.08.2019 за видатковою накладною № 51 від 13.03.2019 на суму 100  000, 00 грн., 15.08.2019 за видатковою накладною № 51 від 13.03.2019  на суму 100  000, 00 грн., 16.08.2019 за видатковою накладною № 51 від 13.03.2019 на суму 100  000, 00 грн., 19.08.2019 за видатковою накладною № 52  від 14.03.2019 на суму 96  900,00 грн.
Відтак, враховуючи загальну суму поставлених позивачем товарів - 2  417  280, 60 грн. та суму коштів, яку було сплачено відповідачем на виконання умов договору - 1  392  363, 40 грн., судом встановлено, що на дату звернення позивача до суду з позовною заявою за відповідачем рахувалася заборгованість в розмірі 728  017, 20 грн. (за видатковою накладною № 52 від 14.03.2019 на суму в розмірі  300  000,00 грн., за видатковою накладною № 76 від 03.04.2019  на суму в розмірі 342  481, 20 грн. та за видатковою накладною № 101 від 24.04.2019 на суму в розмірі 85  536, 00 грн.).
Разом з тим, як вбачається із заяви позивача про зменшення розміру позовних вимог, яку місцевим господарським судом прийнято до розгляду, відповідач самостійно здійснив погашення існуючої заборгованості з основного боргу наступним чином: 20.08.2019 на суму 100  000, 00 грн. за видатковою накладною № 52 від 14.03.2019, 22.08.2019 на суму 200  000, 00 грн. за видатковою накладною № 52 від  14.03.2019, 30.08.2019 на суму 100  000, 00 грн. за видатковою накладною № 76 від 03.04.2019, 09.09.2019 на суму 100  000, 00 грн. за видатковою накладною № 76 від 03.04.2019,  11.09.2019 на суму 142  481, 20 грн. за видатковою накладною № 76 від 03.04.2019, 17.09.2019 на суму 85  536, 00 грн. за видатковою накладною № 101 від 24.04.2019.
Вказані вище обставини підтверджуються наявними в матеріалах справи копіями банківських виписок, які були додані позивачем до заяви про зменшення розміру позовних вимог.
Відтак, враховуючи викладені вище обставини, докази, які були надані до суду першої інстанції, місцевий господарський суд дійшов правильного висновку, що відповідачем було порушено положення ст. 526 Цивільного кодексу України, ст. 193 Господарського кодексу України та умови договору про закупівлю № 1903000020/225/1 від 01.03.2019 у зв`язку з тим, що оплата за отриманий відповідачем товар здійснювалася з порушенням  вимог 4.2. договору.
Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Пунктом 3 ч. 1 ст. 611 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.
Відповідно до ст. 218 Господарського кодексу України підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинення ним правопорушення у сфері господарювання. Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведено, що ним вжито усіх належних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.
За змістом ч. 2 ст. 217 Господарського кодексу України одним з видів господарських санкцій є штрафні санкції, до яких віднесено штраф та пеню (ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України).
За приписами ч.1 ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України).
Відповідно до ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.
Пунктом 7.2. договору встановлено, що у разі порушення покупцем строків оплати за цим договором, покупець сплачує постачальнику пеню в розмірі 0,01 % від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.
Крім того, відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом) не має характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові. 
З огляду на те, що судом було встановлено факт порушення господарського зобов`язання за договором про закупівлю № 1903000020/225/1 від 01.03.2019 з боку відповідача, позовні вимоги щодо стягнення пені та 3 % річних є обґрунтованими.
Водночас, судом першої інстанції здійснено перерахунок розміру пені та відсотків річних, що підлягає до стягнення з відповідача, оскільки означені позивачем у позовній заяві кінцеві дати розрахунку відповідача є невірними з тих підстав,що:
- вони були відраховані від дати видаткової накладної,  а повинні бути відраховані від акту приймання продукції (товарів) за кількістю та якістю, як це і передбачено п. 4.2. договору; 
- враховуючи пункти 4.2. та 5.13. договору за деякими періодами невірно зазначено дату початку здійснення нарахування пені та 3 % річних на існуючу суму заборгованості, оскільки датою початку нарахування пені та 3 % річних за неналежне виконання відповідачем договірного зобов`язання повинна бути наступна календарна дата після останнього (кінцевого) дня коли відповідач повинен був здійснити оплату
Таким чином, у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за договором, враховуючи дати здійснення ним оплати  та те, що суд при вирішенні справи не може виходити за межі позовних вимог (в редакції заяви про зменшення позовних вимог), то за розрахункам суду стягненню з відповідача  підлягають кошти в розмірі 16 724,01 грн. - пені та 3 % річних - 10  464, 88 грн. за наступними періодами: 
- за видатковою накладною № 52 від 14.03.2019 на суму 396  263,40 за період з 21.04.2019 по 24.04.2019 - пеня в розмірі 158, 51 грн., 3 % річних в розмірі 130, 28 грн.; 
- за видатковою накладною № 40 від 13.03.2019 на суму 403  386, 00 грн. з 29.04.2019 по 22.05.2019 - пені в розмірі 968,13 грн., 3 % річних в розмірі 795,72 грн. та на суму 203  386, 00 грн. з 24.05.2019  по 04.08.2019 - пені в  розмірі 1  484, 72 грн., 3 % річних в розмірі 1  220, 32 грн.;
- за видатковою накладною № 51 від 13.03.2019 на суму 396  534, 00 грн. з 29.04.2019 по 12.08.2019 - пені в розмірі 4  203, 26 грн., 3% річних  в розмірі 3  454, 73 грн.; 
- за видатковою накладною № 52 від 14.03.2019 на суму 396  900, 00 грн. з 30.04.2019 по 18.08.2019 - пені в розмірі 4  405, 59 грн., 3 % річних в розмірі 3  621, 03 грн.; 
- за видатковою накладною № 53 від 14.03.2019 з 30.04.2019 по 22.05.2019 на суму 396  180,00 грн. - пені в розмірі 911,21 грн., 3 % річних в розмірі 748, 94 грн.;
- за видатковою накладною № 76 від 03.04.2019 з 19.05.2019 по 29.08.2019 на суму 342  481, 20 грн. - пені в  розмірі 3  527, 55 грн., 3 % річних  в розмірі 2  899, 36 грн. та на суму 242  481, 20 грн. з 31.08.2019 по 08.09.2019 - пені в розмірі 218, 23 грн., 3 % річних  в розмірі 17, 94 грн.;
- за видатковою накладною № 101 від 24.04.2019 на суму 85  536, 00 грн. за період з 10.06.2019  по 16.09.2019 - пені в розмір 855, 36 грн., 3 % річних в розмірі 696,01 грн.
Відтак, з огляду на здійсненні розрахунки суду першої інстанції, перевірених судом апеляційної інстанції, вимога позивача щодо стягнення з відповідача  3 % річних підлягає задоволенню в повному обсязі, а вимога щодо стягнення пені в розмірі 17  090,10 грн. - підлягає частковому задоволенні, а саме, в частині 16  724,01 грн.
Крім того, позивачем подано заяву про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 5000,00 грн.
Так, згідно ст. 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати:
1) на професійну правничу допомогу;
2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи;
3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів;
4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Згідно зі ст. 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Так, виходячи з аналізу ст. 126 Господарського процесуального кодексу України можливе покладення на сторони у справі судових витрат тільки тих сум, які були сплачені стороною за отримання послуг саме адвоката (у розумінні п. 1 ст. 1 та ч. 1 ст. 6 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність"), а не будь якої особи, яка надавала правову допомогу стороні у справі.
Витрати сторін, пов`язані з оплатою ними послуг адвокатів, адвокатських бюро, колегій, фірм, контор та інших адвокатських об`єднань з надання правової допомоги щодо ведення справи в господарському суді, розподіляються між сторонами на загальних підставах, визначених 129 Господарського процесуального кодексу України.
Відшкодування цих витрат здійснюється господарським судом шляхом зазначення про це у рішенні, ухвалі, постанові за наявності документального підтвердження витрат, як-от: угоди про надання послуг щодо ведення справи у суді та/або належно оформленої довіреності, виданої стороною представникові її інтересів у суді, платіжного доручення або іншого документа, який підтверджує сплату відповідних послуг, а також копії свідоцтва адвоката, який представляв інтереси відповідної сторони, або оригіналу ордера адвоката, виданого відповідним адвокатським об`єднанням, з доданням до нього витягу з договору, в якому зазначаються повноваження адвоката як представника або обмеження його прав на вчинення окремих процесуальних дій.
На підтвердження понесення позивачем витрат на професійну правову допомогу адвокатом подано до суду: копію договору про надання правової допомоги від 11.02.2019  № 11-02/19-ЮО, додаткову угоду № 27/08/19-1 до договору про надання правової допомоги № 11-02/19-ЮО від 11.02.2019, акт-приймання - передачі наданих послуг № 57 по договору про надання правової допомоги від 11.02.2019  № 11-02/19-ЮО від 23.09.2019 (який в свою чергу підписаний уповноваженими представниками сторін), копія платіжного доручення від 25.09.2019 про сплату позивачем на рахунок адвокатського об`єднання "Право Групп" коштів в розмірі 5 000, 00 грн. за отримані адвокатські послуги, копія свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю № 2845 від 12.03.2008 та копія ордеру серії КС № 413422 від 01.05.2019.
Отже, матеріалами справи підтверджується, що позивачем були понесені витрати на професійну правову допомогу на суму 5  000,00 грн. відповідно до договору про надання правової допомоги від 11.02.2019  № 11-02/19-ЮО, є пропорційним до предмета спору, враховуючи ціну позову, обсяг виконаних адвокатом робіт та наданих послуг.
Заперечення відповідача щодо витрат, заявлених позивачем на професійну правничу допомогу, правильно визнано судом першої інстанції необґрунтованими, оскільки конкретні дії, на відсутність яких посилається відповідача та які відповідно вчинялися адвокатом позивача, містяться у акті приймання-передачі наданих послуг № 57 по договору надання юридичних послуг № 11-02/19-ЮО від 11.02.2019, а відтак такі доводи відповідача є безпідставними.
Відтак, з огляду на зазначене, враховуючи надані позивачем докази щодо правомірності стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу, категорію справи та розмір таким витрат, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що вимога позивача про стягнення  з відповідача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 5 0000, 00 грн. є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо часткового задоволення позову та стягнення з відповідача на користь позивача 3% річних у розмірі 10464,88 та пені в розмірі 16  724,01 грн.
Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. 
Відповідно до статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному та повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Враховуючи вищевикладене, апеляційний господарський суд погоджується із висновками місцевого суду як законними, обґрунтованими обставинами й матеріалами справи, детальний аналіз яких, як і нормативне обґрунтування прийнятого судового рішення наведено місцевим судом, підстав для скасування його не знаходить. Доводи апелянта по суті  його скарги в межах заявлених вимог, як безпідставні й необґрунтовані не заслуговують на увагу, оскільки не підтверджуються жодними доказами по справі й не спростовують викладених в судовому рішенні висновків.
Оцінюючи вищенаведені обставини, колегія приходить до висновку, що рішення Господарського суду Черкаської області від 03.06.2019 у справі №925/450/19 обґрунтоване, відповідає обставинам справи і чинному законодавству, а отже, підстав для його скасування не вбачається, у зв`язку з чим апеляційна скарга не підлягає задоволенню.
Керуючись статтями 240, 269, 270, 275, 276, 281- 285 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Укртрансгаз" на рішення Господарського суду міста Києва від 28.10.2019 у справі №910/11369/19 залишити без задоволення. 
Рішення Господарського суду міста Києва від 28.10.2019 у справі №910/11369/19 залишити без змін. 
Матеріали справи № 910/11369/19 повернути до Господарського суду міста Києва.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, окрім випадків, передбачених ст. 287 Господарського процесуального кодексу України та у строки, встановлені ст. 288 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст складено: 06.02.2020.

Головуючий суддя                                                            А.І. Тищенко 

Судді                                                                                І.М.  Скрипка

                                                                                Ю.Б. Михальська