ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

17 грудня 2019 року 	м. Дніпро	справа № 200/16409/18(2-а/200/709/18)	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді  Шлай А.В. (доповідач),
                               суддів:  Кругового О.О., Прокопчук Т.С.,     
за участю секретаря судового засідання Іотової А.О., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Управління патрульної поліції  в Дніпропетровській області  Департаменту патрульної поліції на рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 18 січня 2019 р. (суддя Томаш В.І.)  в адміністративній справі №200/16409/18(2-а/200/709/18) за позовом  ОСОБА_1   до  Інспектора патрульної поліції 3 батальйону 4 роти Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області лейтенанта поліції Філіпова Владислава Володимировича,  про визнання незаконною та  скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,-
В С Т А Н О В И В:
                     
ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Інспектора патрульної поліції 3 батальйону 4 роти Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області лейтенанта поліції Філіпова  В.В., в якому просив визнати незаконними дії та скасувати постанову серії ЕАВ № 644190 від 05 жовтня 2019 р. про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі. В обгрунтування позову вказував на невідповідність висновку відповідача про невиконання вимоги дорожнього знаку 2.2, що є порушеннням розділ 33  ПДР  України, дійсним обставинам справи. 
                    Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 18 січня 2019 р. позовні вимоги задоволено.
                    Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Управління патрульної поліції  в Дніпропетровській області  Департаменту патрульної поліції, як особа, яка не була залучена до участі в розгляді справи,   звернулось з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, відмовивши у задоволені позову. Скаржник вказує на те, що при    документуванні правовопрушення проводилась відеофіксація, яка була надана до суду першої інстанції, як доказ у справі. Проте, суд не повно дослідив обставини у справі та недав оцінку належному доказу порушення позивачем  Правил дорожнього руху.    
          У письмових поясненнях позивач зазначає, що відео, на якому було би зафіксовано вчинення правопорушення, не надано до суду першої інстанції. Нагрудний відеореєстратор працював лише під час спілкування відповідача з позивачем. Відповідач не довів правомірності спірної постанови, тому суд першої інстанції прийняв законне та обгрунтоване рішення.
          У судовому засіданні позивач просив залишити оскаржене рішення суду першої інстанції без змін, як законне та обгрунтоване.
          Інші учасники процесу, належним чином повідомлені про день, місце і час розгляду справи, до суду не прибули.
Відповідно до частини 2  статті 313 Кодексу адміністративного судочинства України  неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
                    Здійснюючи перевірку оскарженого рішення суду першої інстанції, колегія суддів керується приписами  статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до яких рішення суду повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
                              Судом першої інстанції встановлені наступні обставини:
Лейтенантом поліції 3 батальйону 1 роти Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Філіповим  В.В. була винесена постанова серії ЕАВ № 644190 від 05.10.2018 про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч.1ст.122КУпАП  - з накладенням стягнення у виді штрафу в сумі 255 грн.  Згідно спірної постанови, 05.10.2018 о 18:45 годині позивач, керуючи транспортним засобом «Хонда Цівик» д.н.з. НОМЕР_1 , в м.Дніпрі по вул.Широка,20,  не виконав вимогу дорожнього знаку 2.2, чим порушив розділ 33  ПДР  України.
                    Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження правомірності свого рішення. Крім того, судом встановлено наявність порушень процесуальних прав позивача як особи, відносно якої винесено постанову про накладення адміністративного стягнення.                  
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції та вважає за необхідне зазначити наступне.
                    Доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків (стаття 72 Кодексу адміністративного судочинства України). Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (стаття 73 Кодексу адміністративного судочинства України). Речовими доказами є предмети                    матеріального         світу, які своїм існуванням, своїми якостями, властивостями, місцезнаходженням, іншими ознаками дають змогу встановити обставини, що мають значення для справи (Стаття 96 Кодексу адміністративного судочинства України). Крім того, електронними доказами є інформація в електронній (цифровій) формі, що містить дані про обставини, що мають значення для справи, зокрема, електронні документи (текстові документи, графічні зображення, плани, фотографії, відео- та звукозаписи тощо), веб-сайти (сторінки), текстові, мультимедійні та голосові повідомлення, метадані, бази даних та інші дані в електронній формі. Такі дані можуть зберігатися, зокрема на портативних пристроях (картах пам`яті, мобільних телефонах тощо), серверах, системах резервного копіювання, інших місцях збереження даних в електронній формі (в тому числі в мережі Інтернет) (стаття 99 Кодексу адміністративного судочинства України).
                    Статтею 251 Кодексу України про адміністративні правопорушення  (КУпАП) також визначено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
                    Відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, належних та допустимих доказів на підтвердження правомірності притягнення позивача до адміністративної відповідальності суду першої інстанції не надано.
                    Згідно із  статтею 245 КУпАП  завданням провадження у справах про адміністративне правопорушення є: всебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, вихованням громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
                    Відповідно до  статті 280 КУпАП  орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
                    Відповідно до частини 4  статті 258 КУпАП  у випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог  статті 283 цього Кодексу.
                    На думку колегії суддів, суд першої інстанції, здійснивши аналіз наведених вище положень  Кодексу України про адміністративні правопорушення  та  Кодексу адміністративного судочинства України, дійшов правильного висновку про наявність підстав для визнання протиправною спірної постанови, оскільки принцип презумпції винуватості  покладає на суб`єкта владних повноважень обов`язок довести правомірність свого рішення, дії чи бездіяльності та спростувати твердження позивача про порушення його прав, свобод чи інтересів, посилаючись на належні та допустимі докази (частина 2  статті 77 Кодексу    адміністративного судочинства України).
                    Доводи скаржника про наявність доказу скоєння позивачем адміністративного проступку, зафіксованого на відеозаписі, не впливають на правильність висновків суду першої інстанції. Колегією суддів досліджено відеозапис, який розміщено на DVD диску, що знаходиться в матеріалах справи. На цьому відеозапису зафіксована обставина спілкування відповідача із позивачем, проте обставину скоєння позивачем порушення Правил дорожнього руху відеозапис не містить. 
                    Колегія суддів також зазначає, що    у спірній постанові відсутні відомості про технічний запис, яким здійснено відеозапис, як це передбачено  статтею 283 КУпАП.
                    Верховний Суд у постанові від 15 листопада 2018 р. у справі №524/5536/17 (адміністративне провадження №К/9901/1403/17) вказав на те, що відеозапис    не може вважатись належним доказом у зв`язку з тим, що постанова про притягнення до адміністративної відповідальності не містить посилань на технічний засіб, за допомогою якого здійснено даний відеозапис.
                    На підставі викладеного колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що    відсутність у спірній постанові відомостей про технічний запис, яким здійснено відеозапис, унеможливлює використання його в якості доказу.
                    Відповідно до  статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України  суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
                    Керуючись статтями  315,  316,  321,  322,  325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції - залишити без задоволення.
Рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 18 січня 2019 р.  в адміністративній справі №200/16409/18(2-а/200/709/18) - залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає відповідно до частини 3  статті 272 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий - суддя                                                                      А.В. Шлай 

                               суддя                                                                      О.О. Круговий 

                               суддя                                                                      Т.С. Прокопчук