ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 359/9446/18                                                                 Суддя (судді) першої інстанції: Горобцова Я.В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
  23 січня 2020 року                                                                                            м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі: судді-доповідача: Беспалова О. О., суддів: Ключковича В. Ю., Парінова А. Б., розглянувши в порядку письмового провадження у місті Києві апеляційну скаргу Департаменту праці, соціальної та сімейної політики Житомирської обласної державної адміністрації на рішення Київського окружного адміністративного суду від 30 вересня 2019 року (місце ухвалення: місто Київ, час ухвалення не зазначений, дата складання повного тексту: 30 вересня 2019 року) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту праці, соціальної та сімейної політики Житомирської обласної державної адміністрації про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Департаменту праці, соціальної та сімейної політики Житомирської обласної державної адміністрації про визнання протиправним та скасування рішення комісії Департаменту соціального захисту населення Житомирської обласної державної адміністрації з вирішення спірних питань щодо визначення статусу осіб, які брали участь у проведенні робіт з евакуації людей із зони відчуження у 1986 році, від 03.10.2018 р. про відмову у видачі ОСОБА_1 посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС; зобов`язання видати ОСОБА_1 посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.
Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 30 вересня 2019 року позов задоволено.
Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким позовні вимоги залишити без задоволення, вважаючи, що оскаржуване рішення прийняте з неповним з`ясуванням судом обставин, що мають значення для справи, неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.
Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що надані позивачем докази не містять відомостей, що позивача було відряджено саме у зону відчуження.
До Шостого апеляційного адміністративного суду надійшов відзив, зареєстрований 10.12.2019 р. за вх. № 44927, у якому позивач повідомляє обставини, що були зазначені ним у адміністративному позові та наголошує, що в межах спірних правовідносин звертається до суду за захистом своїх порушених прав вже вдруге.
У відповідності до ст. 308 КАС України справа переглядається колегією суддів в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши суддю - доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів встановила таке.
Як вбачається з матеріалів справи та було вірно встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 02 серпня 2017 року (вх. № М28.319.2) звернувся до Київської обласної державної адміністрації із заявою про підтвердження статусу ліквідатора наслідків аварії на ЧАЕС. Разом із заявою позивачем надано: наказ Вінницького медичного інституту від 25.06.1986 р. про відрядження до Житомирського відділу охорони здоров`я у зв`язку з аварією на ЧАЕС; архівну довідку № 22/1-1272 від 22.06.2017 р.; архівну довідку № 22/1-1272-1 від 22.06.2017 р., пояснювальну записку; копію диплому Вінницького медичного інституту ім. М.І. Пирогова серії НОМЕР_1 , копію трудової книжки НОМЕР_2 , копію паспорту серії НОМЕР_3 , заяви однокурсників ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , посвідчені нотаріально.  
Згідно витягу з протоколу № 191 засідання комісії Київської ОДА по вирішенню спірних питань щодо визначення статусу осіб, які брали участь у проведенні робіт з евакуації людей і майна із зони відчуження, а також евакуйованих із зони відчуження в 1986 роц,і від 31 серпня 2017 року заяву ОСОБА_1 направлено на розгляд до відповідної комісії при Житомирській ОДА.
Листом № 4011/13 від 29 вересня 2017 року Департамент праці та соціального захисту населення Житомирської ОДА повідомив позивача, що з наданих документів неможливо встановити йому статус учасника ліквідації аварії на ЧАЕС, оскільки в наданих документах відсутні відомості про участь в роботах в населених пунктах зони відчуження Овруцького району. Зважаючи на це, відсутні підстави для винесення справи ОСОБА_1 на розгляд Комісії при Житомирській ОДА.
Не погоджуючись з такими діями позивач звернувся до суду для захисту своїх прав та законних інтересів. 
Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 13 квітня 2018 року в задоволенні зазначеного адміністративного позову відмовлено повністю.
Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 05 вересня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково; рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 13 квітня 2018 року скасовано та ухвалено нову постанову, якою адміністративний позов ОСОБА_1 до Департаменту соціального захисту населення Київської обласної державної адміністрації, Департаменту соціального захисту населення Житомирської обласної державної адміністрації про визнання дій протиправним та зобов`язання вчинити дії задоволено частково; зобов`язано Департамент соціального захисту населення Житомирської обласної державної адміністрації розглянути подані ОСОБА_1 документи про встановлення статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та прийняти мотивоване рішення на підставі висновків викладених в постанові.
На виконання вимог вказаного судового рішення питання надання позивачу посвідчення особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, винесені на розгляд комісії Житомирської обласної державної адміністрації зі спірних питань щодо визначення статусу осіб, які брали участь у проведенні робіт з евакуації людей і майна із зони відчуження, та статусу осіб, евакуйованих із зони відчуження в 1986 році. 
Рішенням комісії, оформленим протоколом № 236 від 03.10.2018 р., відмовлено позивачу у встановленні статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС категорії 2, так як подані документи не відповідають вимогам ч. 1 ст. 15 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та п. 11 Порядку видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та іншим категоріям громадян, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11 липня 2018 року № 551.
Вказані обставини справи не заперечуються сторонами та в розумінні ч. 1 ст. 78 КАС України доказуванню не підлягають.
Натомість, предметом спору є достатність доказів для уповноваженого органу, що підтверджують участь позивача в роботах в населених пунктах зони відчуження Овруцького району Житомирської області.
Надаючи правову оцінку обставинам справи, колегія суддів зазначає наступне.
У відповідності до ст. 9 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28 лютого 1991 року № 796-XII (далі – Закон № 796) особами, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, інших ядерних аварій та випробувань, військових навчань із застосуванням ядерної зброї, є, в тому числі, учасники ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС - громадяни, які брали безпосередню участь у ліквідації аварії та її наслідків.
За приписами ч. 1 ст. 10 Закону № 796 учасниками ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС вважаються громадяни, які безпосередньо брали участь у будь-яких роботах, пов`язаних з усуненням самої аварії, її наслідків у зоні відчуження у 1986-1987 роках незалежно від кількості робочих днів, а у 1988-1990 роках - не менше 30 календарних днів, у тому числі проведенні евакуації людей і майна з цієї зони, а також тимчасово направлені або відряджені у зазначені строки для виконання робіт у зоні відчуження, включаючи військовослужбовців, працівники державних, громадських, інших підприємств, установ і організацій незалежно від їх відомчої підпорядкованості, а також ті, хто працював не менше 14 календарних днів у 1986 році на діючих пунктах санітарної обробки населення і дезактивації техніки або їх будівництві. Перелік цих пунктів визначається Кабінетом Міністрів України.
Згідно ч. 1 ст. 15 Закону № 796 підставами для визначення статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС є період роботи (служби) у зоні відчуження, що підтверджено відповідними документами. Видача довідок про період роботи (служби) по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, а також на територіях радіоактивного забруднення, про заробітну плату за цей період здійснюється підприємствами, установами та організаціями (військкоматами), а про період проживання на територіях радіоактивного забруднення, евакуацію, відселення, самостійне переселення - органами місцевого самоврядування.
Відповідно до п. 11 Порядку видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та іншим категоріям громадян, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11 липня 2018 року № 551 (далі – Порядок № 551) посвідчення видаються уповноваженими органами за поданням райдержадміністрацій за місцем проживання (реєстрації) особи на підставі рішень комісій з визначення статусу осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, утворених уповноваженими органами. 
Посвідчення видаються учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС - на підставі одного з таких документів:  
- довідки про підвищену оплату праці в зоні відчуження із зазначенням кількості днів і населеного пункту, підтвердженої первинними документами (наказ чи розпорядження про відрядження до зони відчуження із зазначенням періоду роботи (служби) в зоні відчуження, особового рахунка, табеля обліку робочого часу, посвідчення про відрядження в зону відчуження з відміткою підприємства про прибуття та вибуття працівника, шляхових листів (за наявності), трудової книжки (у разі потреби);  
- довідки архівної установи про участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС в зоні відчуження із зазначенням періоду служби (виконання робіт), днів виїзду на об`єкти або в населені пункти зони відчуження, у разі потреби - довідки командира військової частини, військового квитка, витягу з особової справи військовослужбовця, завіреного в установленому порядку.
Як свідчать матеріали справи, з архівної довідки № 22/1-1272-1 від 22.06.2017 року, наданої Вінницьким національним медичним університетом ім. М. І. Пирогова, вбачається, що відрядження та звіт про відрядження з 22 травня по 26 травня 1986 року в Житомирську область, виписане на ім`я ОСОБА_1 , були знищені на підставі терміну зберігання документів.
З архівної довідки № 22/1-1272, наданої Вінницьким національним медичним університетом ім. М. І. Пирогова, вбачається, що ОСОБА_1 дійсно в період з 01 вересня 1979 року по 25 червня 1987 року навчався у вказаному інституті, отримав повну вищу освіту за спеціальністю «лікувальна справа», здобув кваліфікацію лікаря та отримав диплом з відзнакою.
Згідно наказу Вінницького національного медичного університету ім. М. І. Пирогова № 125 від 25 червня 1986 року за усною вказівкою заступника міністра охорони здоров`я УРСР ОСОБА_4 та розпорядження деканату і наказу ректора інституту ОСОБА_5 , групу студентів та викладачів було відряджено в Житомирську область, у якому зазначено і позивача.
Крім того, матеріали справи містять нотаріально посвідчені заяви ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які є учасниками ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, згідно яких стверджується, що ОСОБА_1 брав участь у ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС.
У відповідності до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
При цьому, колегія суддів дотримується позиції, що у питаннях забезпечення державою гарантій соціального захисту громадян, суб`єкт владних повноважень (якщо ним поставлено під сумнів наявність відповідного права в умовах відсутності беззаперечних доказів на це) не може залишатися пасивним спостерігачем за тим, як особа намагатиметься виключити будь-які сумніви цього органу.
З наданих доказів у справі вбачається, що відрядження та звіт про відрядження, які, ймовірно, могли переконати відповідача у необхідності прийняття протилежного за змістом оскаржуваному рішення, були знищені не в умовах недобросовісності особи, зацікавленої у їх отриманні, а згідно положень законодавства щодо ведення архівних справ.
В той же час, архівною установою зазначено період відрядження позивача: з 22 травня по 26 травня 1986 року, напрямок відрядження: в Житомирську область.
Вказаний доказ в сукупності з іншими доказами, що були прийняті судом першої інстанції до уваги при постановленні рішення, не містить розбіжностей з доводами позивача.
Відтак, на думку суду апеляційної інстанції, повинен трактуватися на користь позивача.
Крім того, колегія суддів підтримує позицію суду першої інстанції в частині рішення зобов`язального характеру з огляду на те, що позивач вдруге звертається з відповідним позовом, а наявність інших документів, що не були предметом дослідження у справі № 359/8317/17 та даній справі і можуть вплинути на прийняття комісією рішення, ставиться колегією суддів під сумнів.
Відтак доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції і апеляційним судом відхиляються за необґрунтованістю.
Згідно ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
У відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Підсумовуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив оскаржуване рішення відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, а тому підстави для його скасування або зміни відсутні.
У відповідності до ст. 139 КАС України підстави для розподілу судових витрат відсутні.
Відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності, крім випадків, якщо:
а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;
б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;
в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;
г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.
Керуючись ст.ст.  229,  308, 310, 315, 316, 321, 322, 328, 329 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Департаменту праці, соціальної та сімейної політики Житомирської обласної державної адміністрації на рішення Київського окружного адміністративного суду від 30 вересня 2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту праці, соціальної та сімейної політики Житомирської обласної державної адміністрації про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії залишити без задоволення.
Рішення Київського окружного адміністративного суду від 30 вересня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку і строки, визначені статтями 328, 329 КАС України.

Суддя-доповідач                                                                                                   	                   О. О. Беспалов	
Суддя 	                         В. Ю. Ключкович	
Суддя	                 А. Б. Парінов	

(Повний текст постанови складено 23.01.2020 р.)