ОКРЕМА ДУМКА
Судді Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду ОСОБА_1 у провадженні № 51-4266 км19
Слідчий суддя Солом`янського районного суду м. Києва ухвалою від 17 січня 2019 року клопотання детектива НАБУ ОСОБА_2 задовольнив частково,      у застосуванні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до ОСОБА_3 – відмовив. Застосовано до підозрюваного ОСОБА_3 запобіжний захід у вигляді застави в розмірі 1 921 000 грн.
 
Київський апеляційний суд ухвалою від 6 лютого 2019 року поновив захиснику підозрюваного ОСОБА_3 – адвокату ОСОБА_4 строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва від 17 січня 2019 року. Апеляційні скарги прокурора та захисника задовольнив частково. Ухвалу слідчого судді скасував і постановив нову ухвалу, якою клопотання детектива НАБУ ОСОБА_2 задоволено частково. Застосовано до підозрюваного ОСОБА_3 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк на 60 днів та визначено заставу в розмірі 1 921 000 грн.
 
Київський апеляційний суд ухвалою від 23 травня 2019 року відмовив у задоволенні заяви захисника підозрюваного ОСОБА_3 – адвоката ОСОБА_4 про виправлення допущеної описки в ухвалі Київського апеляційного суду від 6 лютого 2019 року, постановленій за результатом розгляду апеляційних скарг прокурора та захисника ОСОБА_4 на ухвалу слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва від 17 січня 2019 року.
 
Колегія суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду ухвалою від 29 січня 2020 року касаційне провадження за касаційною скаргою захисника підозрюваного ОСОБА_3 – адвоката ОСОБА_4 на ухвалу Київського апеляційного суду від 23 травня          2019 року закрила.
 
Не погоджуюсь із цим рішенням колегії суддів Верховного Суду, виходячи з такого. 
 
Відповідно до ч. 1 ст. 379 Кримінального процесуального кодексу України (далі – КПК) суд має право за власною ініціативою або за заявою учасника кримінального провадження чи іншої заінтересованої особи виправити допущені в судовому рішенні цього суду описки, очевидні арифметичні помилки незалежно від того, набрало судове рішення законної сили чи ні.
 
Частиною 3 ст. 379 КПК передбачено, що ухвалу суду про внесення виправлень  у судове рішення чи відмову у внесенні виправлень може бути оскаржено. Вказана норма не містить положень про порядок такого оскарження, у тому числі з урахуванням інстанції суду, який постановив таку ухвалу. А чинне процесуальне законодавство не містять заборони на касаційне оскарження окремо від рішення суду ухвал про відмову виправити допущені в судовому рішенні описки, арифметичні помилки, обмовки чи інші неточності.
 
Незважаючи на те, що перевірка законності ухвали про відмову у виправленні описки або про внесення виправлень має здійснюватися в сукупності з аналізом відповідного судового рішення, не можу погодитися з висновком про те, що оскарження ухвал про внесення виправлень, або про відмову в їх внесенні безпосередньо залежить від можливості та порядку оскарження відповідного судового рішення, в якому були допущені описки або очевидні арифметичні помилки.
 
На мою думку, тлумачення положення ч. 3 ст. 379 КПК через призму ст. 424 КПК не відповідатиме завданням кримінального провадження та є перешкодою реалізації правових можливостей, закладених законодавцем в статті 379 КПК.
 
Одним з елементів права на справедливий суд є право на виправлення судової помилки, включаючи право на скасування неправосудного рішення та прийняття правового рішення у справі. Відсутність можливості оскарження ухвали суду апеляційної  інстанції про відмову у внесенні виправлень у рішення окремо від рішення суду у випадку, якщо наявні у тексті судового рішення неточності чи описки, зокрема, стосуються істотних обставин, може ускладнити або навіть унеможливити виконання судового рішення.
Тому вважаю, що можливість касаційного оскарження ухвал суду апеляційної інстанції про відмову у внесенні виправлень у рішення, як і ухвал щодо внесення виправлень у рішення, узгоджується із справедливістю як складовою принципу верховенства права та визначеними в ч. 3 ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства, зокрема рівністю усіх учасників судового процесу перед законом і судом, забезпеченням апеляційного та касаційного оскарження рішення суду, крім випадків, встановлених законом.
У цьому випадку, на мою думку, необхідно було розглянути касаційну скаргу по суті, дати оцінку оскаржуваному рішенню апеляційного суду та прийняти одне з рішень, передбачених ст. 436 КПК.
Крім того, чинний КПК не передбачає можливості закриття касаційного провадження за скаргою на підставі статей 424, 425 КПК, на які посилається колегія, а єдиний випадок закриття касаційного провадження передбачено        ст. 432 КПК і здійснюється згідно з положеннями ст. 403 цього Кодексу.
29 січня 2020 року
 
Суддя                                                                                     ОСОБА_1