Справа № 461/9474/19                                Головуючий у 1 інстанції: Юрків О.Р. 
Провадження № 33/811/87/20                         Доповідач: Михалюк В. О. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2020 року                                                                                 м. Львів

Львівський апеляційний суд у складі :

Головуючого – судді Михалюка В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника правопорушника ОСОБА_1  – адвоката Лозового І.О. на постанову судді  Галицького районного суду м. Львова від 02 грудня 2019 року,  
в с т а н о в и в:

Постановою судді Галицького районного суду м. Львова від 02 грудня 2019 року, 

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, стрільця взводу охорони та патрульно-постової служби роти охорони та патрульно-постової служби ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.172-20 КУпАП та накладено стягнення у виді штрафу в розмірі 3655 гривень.
ОСОБА_1 визнаний винним в тому, що він 30.11.2019 о 21 год. 50 хв. перебував на території військової частини НОМЕР_1 в умовах особливого періоду в нетверезому стані. Стан алкогольного сп`яніння підтверджується попереднім висновком чергового лікаря та показаннями свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 172-20 КУпАП.
Не погодившись з даною постановою судді захисник правопорушника ОСОБА_1 – адвокат Лозовий І.О. подав апеляційну скаргу, в якій вважає що суддя першої інстанції не з`ясував всебічно, повно та об`єктивно обставини, що підлягають з`ясуванню при розгляді справи про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 280 КУпАП. Зазначає, що з оскаржуваної постанови судді не вбачається, що суддя досліджував наявні в матеріалах справи докази і чи дав їм належну правову оцінку. 
Звертає увагу на те, що протокол про адміністративне правопорушення не містить відомостей про те, що ОСОБА_1 раніше піддавався адміністративному стягненню, а також яким нормативно-правовим актом передбачена дія особливого періоду на час вчинення ним адміністративного правопорушення. Зазначає, що вказане на його думку унеможливлює визнання цього доказу відносним, оскільки його зміст не відповідає фактичним обставинам, які мають значення для правильного вирішення справи. 
Крім того у протоколі про адміністративне правопорушення зазначено, що начебто ОСОБА_1 відмовився здавати кров та вміст алкоголю в крові і факт перебування його в стані алкогольного сп`яніння підтверджується попереднім висновком лікаря № 132 від 30.11.2019.
Зазначає, що як сам протокол про адміністративне правопорушення так і сам попередній висновок лікаря № 132 від 30.11.2019 є неналежними доказами, оскільки протокол та висновок складені з грубими порушеннями діючого законодавства, а саме Наказу МОУ № 374 від 18.07.2017 та Наказу МОУ № 274 від 07.12.2018. 
Крім того вказує, що були порушені Методичні рекомендації, які затверджені Наказом МОУ № 374 від 18.07.2017 та Наказу МОУ № 274 від 07.12.2018, а саме був порушений порядок проведення огляду на стан сп`яніння. 
Зазначає, що ОСОБА_1 неодноразово наполягав на тому, щоб пройти огляд на стан сп`яніння з використанням алкотестеру, однак йому в цьому було відмовлено. Оскільки спиртні напої він не вживав, то погодився пройти огляд у лікаря. Наступного дня відносно ОСОБА_1 був складений протокол, де під психологічним впливом свого начальства останній підписав протокол і пояснення, де оговорив себе і зазначив, що під час несення служби вживав спиртні напої. У подальшому, в суді ОСОБА_1 був змушений оговорювати себе, про те, що вживав спиртні напої, так як його супроводжували офіцери з військової частини. 
Просить скасувати постанову судді Галицького районного суду м. Львова від 02 грудня 2019 року а провадження у справі закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 події і складу адміністративного правопорушення.
Одночасно просить поновити строк апеляційного оскарження постанови судді першої інстанції, оскільки такий пропущено з поважних причин, а саме, копію постанови судді ним не отримано, а із текстом постанови ознайомився лише 11.12.2019 на сайті Судова Влада України. 
10 лютого 2020 року на адресу апеляційного суду поступила заява від захисника правопорушника ОСОБА_1 – адвоката Лозового І.О., в якій останній просить розгляд апеляційної скарги проводити за його відсутності. Одночасно зазначає, що подану апеляційну скаргу підтримує і просить її задоволити у повному обсязі. 
Вивчивши матеріали справи та розглянувши доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга захисника правопорушника ОСОБА_1 – адвоката Лозового І.О. не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.
Стаття 245 КУпАП регламентує, що завданням судді при розгляді справ про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.
Згідно зі ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення, окрім іншого, зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності.
А як вбачається з матеріалів справи суддя першої інстанції, на думку апеляційного суду, відповідно до ст.ст. 245 та 280 КУпАП повно і всебічно з`ясував усі обставини, що мали значення для правильного вирішення справи.
Факт вчинення ОСОБА_1 правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 172-20 КУпАП, доводиться зібраними матеріалами справи, зокрема протоколом про адміністративне правопорушення А1666 № 9 від 01.12.2019, зі змістом якого ОСОБА_1 ознайомлений, будь-яких заперечень не вказував, а навпаки визнав свою винуватість та підписав протокол; даними рапорту старшого лейтенанта ОСОБА_4 ; поясненнями ОСОБА_1 від 01.12.2019 в яких останній вказав, що вживав алкогольні напої, а саме пляшку пива; попереднім висновком № 132 від 30.11.2019 року на стан алкогольного сп`яніння, згідно якого ОСОБА_1 перебував у стані алкогольного сп`яніння, та іншими матеріалами справи, які знаходяться у об?єктивному взаємозв?язку між собою, нічим не спростовані, доповнюються та уточнюються іншими доказами. 
При цьому, в судовому засіданні ОСОБА_1 визнав себе винним у скоєнні даного адміністративного правопорушення, щиро розкаявся та просив не застосовувати суворого стягнення.
Дані докази, на думку апеляційного суду, є належними та допустимими, оскільки отримані в порядку, передбаченому законом, та прямо чи непрямо підтверджують існування обставин, що підлягають доказуванню, а також інших обставин, які мають значення для провадження.
Крім цього, як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення А1666 № 9 від 01.12.2019 в ньому містяться дані, про те, що ОСОБА_1 раніше притягувався до адміністративної відповідальності, а саме - 24 липня 2017 року Краматорським міським судом Донецької області ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 172-20 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді арешту з утриманням на гауптвахті терміном 7 діб. 
Допитана в судовому засіданні представник військової частини НОМЕР_1 - ОСОБА_5 вказала, що була присутня в при дачі пояснень ОСОБА_1 та при складанні протоколу про адміністративне правопорушення А1666 № 9 від 01.12.2019, та останній факт перебування його 30.11.2019 близько 21 год. 50 хв. в нетверезому стані на території військової частини НОМЕР_1 не заперечував та щиро розкаювався. Крім цього зазначила, що психологічний вплив зі сторони начальства на ОСОБА_1 не чинився.
Диспозиція ч. 3 ст. 172-20 КУпАП передбачає відповідальність, зокрема, за появу військовослужбовців на території військової частини в нетверезому стані вумовах особливого періоду.
Відповідно до абз. 11 ст. 1 ЗУ «Про оборону України» особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Особливий період діє в Україні від 17 березня 2014 року, після оприлюднення Указу Президента України від 17 березня 2014 року «Про часткову мобілізацію» (Указ N 303/2014).
Президент України відповідного рішення про переведення державних інституцій на функціонування в умовах мирного часу не приймав.
Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 25.04.2018 року, справа №205/1993/17-ц.
Тобто, особливий період настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію та триває до оголошення рішення про демобілізацію.
На даний момент рішення про порядок і терміни проведення демобілізації Президентом України не приймалося, що свідчить про те, що Міністерство оборони України та Збройні Сили України в період з 18.03.2014 року функціонують в умовах особливого періоду.
Таким чином, особливий період в Україні діє і діяв на момент вчинення ОСОБА_1 30 листопада 2019 року адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 3 ст. 172-20 КУпАП.
Враховуючи вищенаведені докази, які в своїй сукупності відповідають фактичним обставинам справи і узгоджуються між собою та відтворюють картину вчиненого правопорушення, апеляційний суд вважає доводи скаржника про те, що його діях відсутні склад і подія адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 172-20 КУпАП, безпідставними.
Доводи сторони захисту про те, що на ОСОБА_1 чинився психологічний вплив начальства судом до уваги не береться, оскільки таке спростовано його поясненнями та показами, наданими в суді першої інстанції, в яких він факт адміністративного правопорушення визнав повністю, щиро розкаявся, просив не застосовувати суворого стягнення. Крім цього таке спростовується поясненнями, наданими в апеляційному суді представником військової частини НОМЕР_1 - Лесик-Гошко О.Є.
За таких обставин апеляційний суд вважає, що стягнення у вигляді адміністративного стягнення у виді штрафу накладене на правопорушника з дотриманням вимог ст. 33 КУпАП та відповідає характеру вчиненого правопорушення, особі порушника, ступеню його вини та є необхідним і достатнім для досягнення визначеної ст. 23 КУпАП мети виховного впливу та запобігання вчиненню ОСОБА_1 нових правопорушень.
При цьому, апеляційний суд вважає за необхідне поновити захиснику правопорушника ОСОБА_1 – адвокату Лозовому І.О. строк апеляційного оскарження вищезгаданої постанови судді, оскільки такий пропущений з поважних причин.
Керуючись ст.294 КУпАП, апеляційний суд, - 

п о с т а н о в и в :

Поновити захиснику правопорушника ОСОБА_1 – адвокату Лозовому І.О. строк апеляційного оскарження постанови судді Галицького районного суду м. Львова від 02 грудня 2019 року у відносно ОСОБА_1 .
Апеляційну скаргу захисника правопорушника ОСОБА_1 – адвоката Лозового І.О. залишити без задоволення, а постанову судді Галицького районного суду м. Львова від 02 грудня 2019 року щодо ОСОБА_1 – без змін. 
Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.  

       
       Головуючий :                                         В. Михалюк