Справа № 2-2667/11                                 Головуючий у 1 інстанції: Ковальчук О.І. 
Провадження № 22-ц/811/3595/19                 Доповідач в 2-й інстанції: Ванівський О. М. 
Категорія: 39

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

28 січня 2020 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - судді: Ванівського О.М.
суддів: Мельничук О.Я., Шеремети Н.О.,
секретаря: Матяш С.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова від 09 жовтня 2019 року, постановлену в складі головуючого судді Ковальчук О.І., у справі за заявою представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Депт Фінанс» Коренєва С.О про заміну сторони у виконавчому провадженні, - 

встановив:
У вересні 2019 року представник ТзОВ «ФК «ДЕПТ ФІНАНС» - Коренєв С.О. звернувся до Шевченківського районного суду м. Львова із заявою про заміну сторони його правонаступником та просив замінити стягувача - ПАТ «Брокбізнесбанк» на його правонаступника Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ДЕПТ ФІНАНС» у виконавчих листах №2-2667/2011, виданих на підставі рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 12.12.2011 року по справі за позовом ПАТ «Брокбізнесбанк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення боргу.
Ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 09 жовтня 2019 року заяву представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ДЕПТ ФІНАНС» Коренєв С.О. про заміну сторони його правонаступником - задоволено. Замінено стягувача - ПАТ «Брокбізнесбанк» на його правонаступника Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ДЕПТ ФІНАНС» (код ЄДРПОУ 40254432, 01135, м. Київ, вул. Дмитрівська, 39, п/р № НОМЕР_1 ) у виконавчих листах №2-2667/2011, виданих на підставі рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 25 листопада 2011 року по справі за позовом ПАТ «Брокбізнесбанк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення боргу за кредитним договором №38\Ц\08\Ф від 13.03.2008 року.
Вказану ухвалу оскаржила ОСОБА_1 .
В апеляційній скарзі зазначає, що ухвала суду є незаконною, необґрунтованою, такою що прийнята з порушенням та неправильним застосуванням норм процесуального та матеріального права. Покликається на те, що ухвалу було постановлено за її відсутності в судовому засіданні, а також за відсутності всіх боржників по справі. Проведення судом засідання за її відсутності та відсутності її представника позбавило їх можливості подати суду докази, надати усні та письмові пояснення.
Просить скасувати ухвалу суду скасувати. 
Відзив на апеляційну скаргу не подавався.
Сторони в судове засідання не з`явились, про день та час розгляду справи повідомлені належним чином. 
Від представника ОСОБА_1 - адвоката Марушко Н.В. 24.01.2020 року поступило клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з зайнятістю в іншому судовому процесі. 
Від ОСОБА_1 не поступало клопотання про відкладення розгляду справи, або слухання справи у її відсутності.
Відповідно до ч. 4,5 ст. 268 ЦПК України суд, у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка у судове засідання сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про день, час та місце розгляду справи не перешкоджає розгляду справи.
Колегія суддів, керуючись положеннями ч.2 ст.372 ЦПК України, причини неявки представника ОСОБА_1 - адвоката Марушко Н.В., визнав неповажними та відхилив клопотання про відкладення розгляду справи.
Згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Відповідно до частин 4,5 ст.268 ЦПК України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.
Заслухавши суддю - доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що така не підлягає до задоволення з наступних підстав.
Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Згідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції відповідає зазначеним вимогам.
Постановляючи ухвалу про заміну стягувача, суд першої інстанції виходив з того, що ТзОВ «Фінансова компанія «ДЕПТ ФІНАНС» набуло статусу Нового Кредитора та отримало право грошової вимоги по відношенню до осіб, які являлись боржниками ПАТ «Брокбізнесбанк».
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.
Судом та матеріалами справи встановлено, щ 25 листопада 2011 року рішенням Шевченківського районного суду м. Львова по справі №2-2667/11, задоволено позов ПАТ «Брокбізнесбанк» та стягнуто солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , в користь Публічного акціонерного товариства "Брокбізнесбанк" загальну суму заборгованості 99 272 (дев"яносто дев"ять тисяч двісті сімдесят два) дол. 62 центи США, що у гривневому еквіваленті, згідно курсу Національного Банку України складає 888 132 (вісімсот вісімдесять вісім тисяч сто тридцять дві) грн. 29 коп. з якої: несплачена частина кредиту - 70 000 (сімдесят тисяч) дол.США, що у гривневому еквіваленті, згідно курсу Національного Банку України складає 558 018 (п"ятсот п"ятдесят вісім тисяч вісімнадцять) грн. 99 коп.; - заборгованість по відсотках - 29 272 (двадцять дев"ять тисяч двісті сімдесят два) дол. 62 центи США, що у гривневому еквіваленті, згідно курсу Національного Банку України складає 233 352 (двісті тридцять три тисячі триста п"ятдесят дві) грн. 54 коп.; - пеня за несвоєчасне погашення кредиту та відсотків за період з 01.09.2010 р. по 31.08.2011 р. - 96 760 (дев"яносто шість тисяч сімсот шістдесят) грн.75 коп. Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , в користь Публічного акціонерного товариства "Брокбізнесбанк" 1700 (одну тисячу сімсот) грн. сплаченого при поданні заяви до суду судового збору та 120 (сто двадцять) грн.. витрат на інформаційно-технічне забезпечення.
15 квітня 2019 року між АТ «Брокбізнесбанк» та ТзОВ «ФК «ДЕПТ ФІНАНС», відповідно до чинного законодавства України укладено Договір відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги №308, відповідно до якого право грошової вимоги за кредитним договором №38\Ц\08\Ф від 13.03.2008 року, перейшло до ТОВ «ФК «ДЕПТ ФІНАНС».
Згідно з Додатком №1 до договору відступлення права вимоги від 15.04.2019 року до ТОВ «ДЕПТ Фінанс» перейшло право вимоги до ОСОБА_2 за кредитним договором №38\Ц\08\Ф від 13.03.2008 року.
За приписами частини п`ятої статті 15 Закону України «Про виконавче провадження» у разі вибуття однієї із сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, є обов`язковими тією мірою, якою вони були б обов`язковими для сторони, яку правонаступник замінив.
Відповідно до частини першої статті 442 ЦПК України у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює сторону її правонаступником.
Підставами виникнення цивільних прав і обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (пункт 1 частини другої статті 11 ЦК України).
Частиною першою статті 512 ЦК України визначено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 514 цього Кодексу).
За змістом статті 512 ЦК України, статті 15 Закону України «Про виконавче провадження» у разі вибуття кредитора в зобов`язанні він замінюється правонаступником.
Виходячи із змісту цих норм, зокрема, пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України, у разі передання кредитором своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) на стадії виконання судового рішення відбувається вибуття кредитора.
У разі такої заміни кредитора відбувається вибуття цієї особи з виконавчого провадження, у зв`язку із чим припиняється її статус сторони виконавчого провадження, і її заміна належним кредитором проводиться відповідно до частини п`ятої статті 15 Закону України «Про виконавче провадження», за заявою заінтересованої сторони зобов`язання, якою є правонаступник, що отримав від попереднього кредитора всі права та обов`язки в зобов`язанні, у тому числі й право бути стороною виконавчого провадження.
Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 20 листопада 2013 року у справі № 6-122цс13 та постанові Верховного Суду від 21 березня 2018 року у справі № 6-1355/10 (провадження № 61-12076св18).
Отже, підставою для заміни сторони виконавчого провадження, тобто процесуального правонаступництва, є правонаступництво у матеріальних правовідносинах, унаслідок якого відбувається вибуття сторони зі спірних або встановлених судом правовідносин і переходу до іншої особи прав і обов`язків вибулої сторони в цих правовідносинах.
По своїй суті заміна кредитора в зобов`язанні внаслідок відступлення права вимоги є різновидом правонаступництва та можлива на будь-якій стадії виконання судового рішення.
Задовольняючи заяву ТзОВ «ФК «ДЕПТ ФІНАНС» про заміну сторони у виконавчому провадженні, суд першої інстанції вірно виходив із того, що ТзОВ «ФК «ДЕПТ ФІНАНС» набуло всіх прав кредитора ПАТ «Брокбізнесбанк», у тому числі на отримання виконання зобов`язань за кредитним договором №38\Ц\08\Ф від 13.03.2008 року, а тому звернення правонаступника кредитора із заявою про заміну сторони виконавчого провадження відповідає вимогам статей 512, 514 ЦК України та статті 15 Закону України «Про виконавче провадження».
Безпідставними є покликання апелянта на те, що ухвалу було постановлено за її відсутності в судовому засіданні, а також за відсутності всіх боржників по справі, чим порушено їх права, оскільки відповідно до ч.3 ст.442 ЦПК України неявка учасників справи та інших осіб не є перешкодою для вирішення питання про заміну сторони виконавчого провадження.
Вагомих, достовірних та достатніх доводів, які б спростовували висновки суду першої інстанції та впливали на законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, апеляційна скарга не містить.
Частиною четвертою статті 10 ЦПК України передбачено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Відповідно до статей 1 та 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.
Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.
Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.
Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).
Колегія суддів вважає, що ухвала суду постановлена з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для її скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, не вбачається, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а ухвала суду першої інстанції залишенню без змін.
Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, 381 - 384 ЦПК України, суд, - 

п о с т а н о в и в :
апеляційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова від 09 жовтня 2019 року - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.
Повний текст постанови складено 28.01.2020 року

Головуючий :                                                           О.М. Ванівський

Судді:                                                              О.Я. Мельничук

Н.О. Шеремета