ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
16 січня 2020 року
м. Київ
 
справа № 299/1117/17
провадження № 61-42763 св 18 
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду Антоненко Н. О. (суддя-доповідач), Журавель В. І., Русинчука М. М.,
 
учасники справи:
 
позивач – ОСОБА_1 ,
відповідачі – Антитерористичний центр при Службі безпеки України, Державна служба України у справах ветеранів війни та учасників антитерористичної операції, Виноградівський районний військовий комісаріат, Виноградівська районна державна адміністрація Закарпатської області,
 
розглянувши в попередньому судовому засіданні в порядку              письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову апеляційного суду Закарпатської області від 18 липня 2018 року в складі колегії суддів Кондора Р. Ю., Куштана Б. П., Мацунича М. В.,
 
ВСТАНОВИВ :
 
Описова частина 
 
Короткий зміст позовних вимог
 
19 квітня 2017 ОСОБА_1 звернувся в суд із позовом до Антитерористичного центру при Службі безпеки України, Державної служби України у справах ветеранів війни та учасників антитерористичної операції, Виноградівського районного військового комісаріату, Виноградівської районної державної адміністрації Закарпатської області та просив встановити факт добровільного забезпечення та добровільного залучення ОСОБА_1 до забезпечення проведення антитерористичної операції у складі Окремої добровольчої роти «Карпатська Січ», а також факт його участі в бойових діях під час проведення антитерористичної операції в Донецькій області в складі Окремої добровольчої роти «Карпатська Січ».
 
В обґрунтування позову ОСОБА_1 зазначав, що з 01 січня 2015 року до               22 лютого 2015 року безпосередньо та добровільно брав участь у забезпеченні проведення антитерористичної операції з метою захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України, брав участь у бойових діях. 
 
Протягом указаного періоду позивач був добровольцем Окремої добровольчої роти «Карпатська Січ» та брав участь у бойових діях в зоні АТО в с. Піски Ясинуватського району Донецької області. 
 
Зазначене військове формування перейшло в підпорядкування Збройних Сил України, а вік позивача не допускав зарахування його на військову службу, тому 22 лютого 2015 року ОСОБА_1 повернувся додому.
 
У зарахуванні його як добровольця формування «Карпатська Січ» до списків військової частини НОМЕР_1 йому відмовлено. 
 
У зв`язку з цим ОСОБА_1 не отримав посвідчення учасника бойових дій, що є порушенням його прав, а тому позивач просив вирішити спір в судовому порядку. 
 
Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції
 
Рішенням Виноградівського районного суду від 16 березня 2018 року позов задоволено, встановлено факти добровільного забезпечення та добровільного залучення ОСОБА_1 до забезпечення проведення антитерористичної операції в складі Окремої добровольчої роти «Карпатська Січ» та участі ОСОБА_1 у бойових діях під час проведення антитерористичної операції в Донецькій області в складі Окремої добровольчої роти «Карпатська Січ».
 
Суд першої інстанції виходив із того, що відповідні факти підтверджені належними та допустими доказами в установленому законом порядку, а тому позов підлягає задоволенню.
 
Короткий зміст судового рішення апеляційного суду 
 
Постановою апеляційного суду Закарпатської області від 18 липня                    2018 року апеляційну скаргу Антитерористичного центру при Службі         безпеки України задоволено, рішення Виноградівського районного суду від 16 березня 2018 року скасовано та ухвалено нове рішення про відмову в задоволенні позову. 
 
Апеляційний суд виходив із того, що зазначений спір не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, а повинен вирішуватися в позасудовому порядку відповідно до встановленої законодавством процедури.
 
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції 
 
15 серпня 2018 року ОСОБА_1 подав до Верховного Суду касаційну скаргу на зазначене судове рішення.
 
Ухвалою Верховного Суду від 30 серпня 2018 року відкрито касаційне провадження в даній справі. 
 
Статтею 388 Цивільного процесуального кодексу України (далі – ЦПК України) визначено, що судом касаційної інстанції в цивільних справах є Верховний Суд.
 
Аргументи учасників справи
 
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу 
 
У касаційній скарзі позивач просить скасувати оскаржуване судове рішення як таке, що прийняте з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, та залишити в силі рішення суду першої інстанції. 
 
Відзив на касаційну скаргу
 
У жовтні 2018 року до Верховного Суду надійшов відзив Антитерористичного центру про СБУ на дану касаційну скаргу, в якому відповідач просив залишити її без задоволення, а оскаржувану постанову – без змін.
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
 
Апеляційний суд установив, що звертаючись до суду з даною заявою,               ОСОБА_1 ставив питання про встановлення судовим порядком фактів, що мають юридичне значення: добровільного забезпечення та добровільного залучення його до забезпечення проведення антитерористичної операції у складі Окремої добровольчої роти «Карпатська Січ»; його участі в бойових діях під час проведення антитерористичної операції в Донецькій області у складі Окремої добровольчої роти «Карпатська Січ».
 
Пред`являючи дані вимоги в порядку позовного провадження, ОСОБА_1 виходив із наявності спору про право та неможливості захистити свої права в позасудовому порядку.
 
До комісії, уповноваженої розглядати матеріали про визнання осіб учасниками бойових дій (у тому числі й такі докази, як показання свідків), ОСОБА_1 не звертався.
 
Мотивувальна частина
 
Позиція Верховного Суду
 
Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права 
 
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
 
Оскаржуване судове рішення відповідає зазначеним вимогам закону.
 
Пунктом 20 частини першої статті 6 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» (тут і далі – Закон в редакції, чинній на час звернення ОСОБА_1 до суду з заявою про встановлення факту участі у бойових діях) визначено, що учасниками бойових дій визнаються особи, які у складі добровольчих формувань, що були утворені або самоорганізувалися для захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України, брали безпосередню участь в АТО, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах АТО у період її проведення, за умови, що в подальшому такі добровольчі формування були включені до складу Збройних Сил України, Міністерства внутрішніх справ України, Національної гвардії України та інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів.
 
Порядок надання статусу учасника бойових дій зазначеним особам, категорії таких осіб, терміни їх участі в АТО чи в забезпеченні її проведення, а також райони АТО визначаються Кабінетом Міністрів України.
 
Порядок надання статусу учасника бойових дій особам, які                         захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 20 серпня 2014 року № 413 (далі – Порядок).
 
Абзацом третім пункту 2 Порядку (тут і далі – в редакції, чинній на час звернення ОСОБА_1 до суду із заявою про встановлення факту участі у бойових діях) встановлено, що статус учасника бойових дій надається особам, визначеним у пункті 20 Закону.
 
Пунктом 4 Порядку визначено перелік документів про безпосереднє залучення до виконання завдань АТО в районах її проведення, які є підставою для надання особам статусу учасника бойових.
 
Для осіб, зазначених в абзаці третьому пункту 2 цього Порядку, – це документи про залучення до виконання завдань АТО в районах її проведення, передбачені абзацами другим – четвертим пункту 4 (витяги з наказів, документи про направлення у відрядження, витяги з бойових наказів, розпоряджень, донесень, журналів бойових дій, оперативних завдань, матеріали спеціальних (службових) розслідувань за фактами отримання поранень, контузій, каліцтв, інші офіційні документи, видані державними органами, що містять достатні докази про безпосередню участь особи у виконанні завдань антитерористичної операції в районах її проведення) або нотаріально завірені свідчення не менше ніж двох свідків із числа осіб, зазначених в абзаці другому пункту 2 цього Порядку, які разом з такою особою брали участь в АТО та отримали статус учасника бойових дій або інваліда війни, у разі підтвердження суб`єктами боротьби з тероризмом факту взаємодії зазначених осіб (особисто або під час перебування у складі добровольчих формувань) зі Збройними Силами України, Міністерством внутрішніх справ України, Національною гвардією та іншими утвореними відповідно до законів військовими формуваннями та правоохоронними органами.
 
За змістом положень пункту 5 Порядку рішення про надання статусу учасника бойових дій приймається комісіями з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, утвореними, зокрема, в Міністерстві оборони України (далі – комісія). А в разі виникнення спірних питань, що потребують міжвідомчого врегулювання – відповідною міжвідомчою комісією. Рішення щодо утворення комісії та положення про неї затверджується відповідним міністерством, центральним органом виконавчої влади та іншим державним органом.
 
Пунктом 8 Порядку передбачено право осіб, зазначених в абзаці третьому пункту 2 цього Порядку, самостійно звернутися до відповідної комісії в разі неподання командиром (начальником) військової частини (органу, підрозділу) або іншим керівником підприємства, установи та організації до комісії документів, необхідних для надання статусу учасника бойових дій. Установлено, що рішення комісії може бути оскаржено в судовому порядку.
 
Положення про міжвідомчу комісію з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій та виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) або інвалідності волонтера і деяких інших категорій осіб відповідно до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» затверджене наказом Мінсоцполітики України від 10 листопада 2014 року № 867 (далі – Положення).
 
Пунктами 6, 7, 9 Положення (тут і далі – в редакції, чинній на час звернення ОСОБА_1 до суду з заявою про встановлення факту участі в бойових діях), затвердженого на виконання Закону та Порядку, встановлено, що вирішення питань про визнання учасниками бойових дій із числа осіб, які у складі добровольчих формувань брали участь в АТО, покладається на комісії або Генерального штабу Збройних Сил України, або Міністерства оборони України, або військової частини НОМЕР_2 , або командувань видів Збройних Сил України – залежно від того, до складу якого з військових формувань такі добровольчі формування були включені.
 
Комісії приймають рішення щодо визнання таких громадян учасниками бойових дій на підставі документів, перелік яких відповідає вищезазначеному переліку, встановленому пунктом 4 Порядку (підпункт 5 пункту 11 Положення).
 
У переліку документів про безпосереднє залучення особи до виконання завдань АТО в районах її проведення, які є підставою для надання особам статусу учасника бойових дій, немає судового рішення про встановлення факту участі особи в бойових діях (пункт 4 Порядку, пункт 11 Положення).
 
Закон не містить положень про можливість встановлення такого факту для надання статусу учасника бойових дій на підставі судового рішення.
 
Відповідно до пункту 14 Положення у разі звернення особи до суду стосовно встановлення факту участі в бойових діях чи інших подіях, які дають право на визнання його учасником бойових дій, і прийняття судом відповідного позитивного рішення, таке рішення суду визнається як документ, що підтверджує право громадянина на визнання його учасником бойових дій. Копія рішення суду підлягає зберіганню разом з іншими документами (аналогічна норма міститься у пункті 15 Положення в чинній редакції).
 
Розгляд судом справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення, регулюється положеннями статей 256–259 ЦПК України                       (тут і далі положення зазначених норм – у редакції, чинній на час ініціювання ОСОБА_2 цієї заяви).
 
Відповідно до частини другої статті 256 ЦПК України, окрім фактів, визначених частиною першою цієї статті, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.
 
Звертаючись із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, особа відповідно до вимог статті 258 ЦПК України вказує мету встановлення юридичного факту, яка дає можливість зробити висновок, чи дійсно цей факт є юридичним і чи зумовлює він правові наслідки. У заяві необхідно також вказати причини неможливості одержання або відновлення документів, що посвідчують цей факт, та навести докази його існування.
 
Згідно із заявою ОСОБА_3 встановлення факту участі у бойових діях необхідне йому для отримання статусу учасника бойових дій. На підтвердження цього факту заявник послався на наявність свідків із числа військовослужбовців, які разом з ним брали участь в АТО, фото- та відеоматеріали, вирок суду. 
 
З аналізу норм Порядку та Положення вбачається, що встановлення факту участі особи в АТО є складовою процесу надання їй статусу учасника бойових дій, для якого визначений позасудовий порядок, який здійснюють спеціально уповноважені на це органи (комісії, міжвідомчі комісії). Насамперед передбачено звернення особи, яка претендує на надання статусу учасника бойових дій, до комісії, а в разі відмови в наданні такого статусу особа має право звертатися до суду для оскарження рішення комісії, в тому числі щодо встановлення факту участі в АТО чи інших подіях, які дають право на визнання його учасником бойових дій. 
 
Розгляд такої заяви судом є фактично перебиранням на себе органом судової влади функції, яку покладено на спеціально уповноважений орган, що має відповідну компетенцію. При цьому заявник не навів обставин, які б свідчили про неможливість отримання документа, що посвідчує його участь у бойових діях в інший спосіб. Адже в силу положень Порядку та Положення показання певних осіб, визначених ними, входить до переліку документів, які підтверджують участь у бойових діях та надаються до відповідної комісії для підтвердження такої участі.
 
Зазначення в пункті 14 Положення про те, що рішення суду, в якому встановлений факт участі в бойових діях чи інших подіях, що дають право на визнання особи учасником бойових дій, визнається як документ, що підтверджує право громадянина на визнання його учасником бойових дій, не означає, що такий факт може бути встановлений за заявою про встановлення факту, що має юридичне значення. Вказаний факт суд може встановити у випадку оскарження громадянином рішення спеціально уповноваженого органу, що має відповідну компетенцію.
 
Законодавством визначений орган, який уповноважений приймати таке рішення, встановлено перелік документів, необхідних для підтвердження участі особи в бойових діях. Перекладання на суд функцій такого органу суперечило б вимогам закону, створило б умови для уникнення встановленої законодавством процедури отримання статусу учасника бойових дій та поставило б у нерівні умови осіб, які отримують такий статус з дотриманням цієї процедури. Проте особа, якій рішенням уповноваженого органу (комісії) відмовлено у визнанні учасником бойових дій, не позбавлена права звернутися до суду з метою оскарження такого рішення, і під час дослідження обставин відмови в позовному провадженні можуть досліджуватися, зокрема, докази, надані особою на підтвердження факту участі у бойових діях разом з іншими обставинами, заслуховуватись доводи і заперечення сторін.
 
З урахуванням наведеного, зазначений спір не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, а повинен вирішуватись у позасудовому порядку відповідно до встановленої законодавством процедури.
 
Така правова позиція викладена, зокрема, в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року в справі № 233/2929/17 (провадження № 14-284цс18).
 
Правильним є висновок апеляційного суду, що на час звернення ОСОБА_1 до суду з цією заявою чинне законодавство передбачало позасудову процедуру підтвердження особою її участі в бойових діях з метою отримання статусу учасника бойових дій. 
 
Ураховуючи викладене, правильним є висновок про відсутність правових підстав для задоволення позову в даній справі. 
 
Доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки встановлених апеляційним судом обставин і незгоди з оскаржуваним судовим рішенням, що відповідно до положень статті 400 ЦПК України знаходиться за межами повноважень касаційного суду. 
 
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE , № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
 
У контексті вказаної практики Верховний Суд уважає наведене обґрунтування цієї постанови достатнім. 
 
Ураховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про наявність передбачених частиною третьою статті 401 ЦПК України підстав для залишення касаційної скарги без задоволення, а оскаржуваного судового рішення – без змін.
 
Керуючись статтями 389, 400, 401 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,
 
ПОСТАНОВИВ :
 
Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
 
Постанову апеляційного суду Закарпатської області від 18 липня 2018 року залишити без змін. 
 
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                                    Н. О. Антоненко
 
                                                                                                                В. І. Журавель
 
                                                                                                                М. М. Русинчук