ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Постанова
Іменем України

22 січня 2020 року м. Херсон
справа № 766/17634/16-ц
провадження № 22-ц/819/281/20

Херсонський апеляційний суд у складі колегії суддів з розгляду цивільних справ:
головуючого - Радченка С.В.,
суддів:  Бездрабко В.О., Кузнєцової О.А.
секретар: Кутузова А.В.
учасники справи:
представник позивача -   ОСОБА_1 , адвокат Фінкевич Володимир Григорович,
відповідач - ОСОБА_2 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні апеляційну скаргу  адвоката Фінкевича Володимира Григоровича поданої від імені ОСОБА_3 на рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 25 жовтня 2019 року, ухваленого під головуванням судді Майдан С.І., у справі за позовом ОСОБА_1 , поданим від імені та в інтересах ОСОБА_3 , до Міністерства внутрішніх справ України, Управління Міністерства Внутрішніх справ України в Херсонській області, Головного Управління Державної казначейської служби України в Херсонській області, ОСОБА_2 про стягнення моральної шкоди,
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст вимог і рішення суду першої інстанції
В грудні 2016 року ОСОБА_1 , в інтересах ОСОБА_3 , звернувся до суду з вищевказаним позовом.
Позовні вимоги обґрунтовані, що ІНФОРМАЦІЯ_1 народилася ОСОБА_3 . Матір`ю ОСОБА_3 є його дочка ОСОБА_4 , яка є інвалідом другої групи загального захворювання. Отже, ОСОБА_3 є його онучкою, яка мешкає разом з ОСОБА_1 у квартирі АДРЕСА_1 . 14.01.2000 року під час проведення учбових заходів з особовим складом ДАІ смт.Антонівка при виконанні оперативного плану «Сирена» інспектор групи охорони громадського порядку Дніпровського РВ ХМУ УМВС України в Херсонській області старший лейтенант міліції ОСОБА_2 з необережності вбив батька його онуки - ОСОБА_5 ОСОБА_3 залишилися у чотири роки сиротою, оскільки батька вбили, а мати захворіла на психічну хворобу. Вина ОСОБА_2 була доведена матеріалами кримінальної справи №1-249/2000. ОСОБА_3 дуже страждала та й досі страждає, оскільки в неї відсутні батьки. Остання має статус особи з числа дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування. ОСОБА_3 з чотирьох років позбавлена щасливого дитинства та радості спілкування з батьком і матір`ю. Також і з матір`ю дівчинка не може спілкуватися та отримувати батьківське піклування, оскільки, ОСОБА_4 є інвалідом ІІ групи від загального захворювання, внаслідок хвороби не може займатися вихованням та утриманням своєї дитини. Моральна шкода, яка була вчинена працівником міліції (Міністерства внутрішніх справ України в особі УМВС України в Херсонській області) була дуже довга по своїй тривалості, важкою по нанесеним стражданням дитині. У зв`язку з наведеним, з уточненнями, остаточно просив стягнути солідарно з Міністерства внутрішніх справ України, Управління Міністерства Внутрішніх справ України в Херсонській області, Головного Управління Державної казначейської служби України в Херсонській області, ОСОБА_2 кошти в сумі 1 000 000 грн. на користь позивача для відшкодування моральної шкоди.
Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 25 жовтня 2019 року у задоволенні позову відмовлено.
Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що покладення відповідальності з підстав, передбачених загальною нормою ст.440-1 ЦК України, суперечить спеціальним правилам відшкодування шкоди страхувальникам, виходить за межі кола осіб, визначених законодавством, яким врегульовані правовідносини, що склалися між сторонами, і перевищує передбачений розмір відшкодування.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

 Не погоджуючись з рішенням суду,  Фінкевич В.Г.  від імені  ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу в якій, просить рішення суду скасувати, ухвалити нове про задоволення позову, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення вимог процесуального законодавства. Посилається на те, що суд першої інстанції належним чином не дослідив докази надані позивачем на обґрунтування її позовних вимог. Зазначає про те, що посилання суду в своєму рішенні на правові позиції викладені в інших справах є безпідставними, оскільки даний спір не має жодного відношення до обставин встановлених в інших правовідносинах.

Доводи осіб, які подали відзив (заперечення) на апеляційну скаргу

У відзиві на апеляційну скаргу представник МВС України, посилаючись на те, що рішення суду є законним та обґрунтованим, ухваленим на підставі всебічно досліджених доказів, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Фактичні обставини справи, встановлені судом першої інстанції

Згідно довідки МСЕК №209 від 14.02.2013 року, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , інвалід ІІ групи загального захворювання, безстроково. 

Відповідно до витягу з рішення Виконавчого комітету Комсомольської районної у м.Херсоні ради від 17.01.2014 року №10, неповнолітній ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , надано статус дитини, позбавленої батьківського піклування. Закріплено за неповнолітньою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , право на житло за адресою: АДРЕСА_2 .

З довідки, виданої Управлінням МВС України в Херсонській області від 10.04.2015 року №2/2-1168, вбачається, що вогнепальне поранення, внаслідок якого наступила смерть інспектора дорожньо-патрульної служби окремого батальйону дорожньо-патрульної служби ДАІ м.Херсона УМВС України в Херсонській області молодшого сержанта міліції ОСОБА_5 , отримане під час проходження служби в органах внутрішніх справ при виконанні службових обов`язків. 

Згідно довідки ОСББ «Шумен» від 25.04.2016 року №1319 за адресою: АДРЕСА_2 зареєстровані ОСОБА_1 , ОСОБА_7 , ОСОБА_4 та ОСОБА_3 . 

Відповідно до листа МСЕК №416 від 17.12.2013 року, ОСОБА_4 , 1973 р.н., мешканка АДРЕСА_2 , інвалід ІІ-ої групи від загального захворювання, внаслідок хвороби не може займатися вихованням та утриманням своєї дитини. 

Відповідно до витягу з обліково-статистичної картки дитини-сироти та дитини, позбавленої батьківського піклування від 17.05.2016 року, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , має статус особи з числа дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування. 

Згідно довідки Херсонського державного університету №71/16 від 01.09.2016 року, ОСОБА_3 є студенткою 4 курсу напрямку підготовки 6.030601.Менеджмент, факультету економіки і менеджменту денної форми навчання, бюджетної форми фінансування. Стипендію отримує у розмірі 1989,00 грн. Зараховано до університету наказ №223-с від 11.08.2013 року. Термін навчання 4 роки (з 01.09.2013 р. по 30.06.2017 р.). 

Постановою Дніпровського районного суду м.Херсона від 13.07.2000 року кримінальну справу у відношенні ОСОБА_2 закрито в зв`язку з амністією. 

Постановою Дніпровського районного суду м.Херсона від 03.04.2009 року у задоволенні клопотання ОСОБА_8 про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови Дніпровського районного суду м.Херсона від 13.07.2000 року по справі №1-249/00 відносно ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , за ст.98 КК України (ред.1960р.) відмовлено за необґрунтованістю.
Ухвалою Апеляційного суду Херсонської області від 19.05.2009 року апеляцію потерпілої ОСОБА_8  залишено без задоволення, а постанову Дніпровського районного суду м.Херсона від 03.04.2009 року про відмову у поновленні строку на подачу апеляції на постанову Дніпровського районного суду м.Херсона від 13.07.2000 року про закриття провадження по кримінальній справі по обвинуваченню ОСОБА_2  - без змін. 

У зв`язку зі смертю інспектора ДПС молодшого сержанта міліції ОСОБА_5 його спадкоємцям нарахована і виплачена 13.10.2000 року в повному обсязі страхова сума по державному обов`язковому особистому страхуванню у розмірі 18270 грн. 

Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом виплата проведена в рівних частинах кожному: його дружині ОСОБА_4 , дочці ОСОБА_3 та його батькам ОСОБА_8 і ОСОБА_9 , що підтверджується листом Херсонської обласної дирекції HACK «Оранта» від 22.06.2005 року №8-14/866 та платіжним дорученням №239 від 16.10.2000 на суму 18 270 грн.

Крім того, 06.11.2000 року УМВС України в Херсонській області придбало для вдови загиблого двох кімнатну квартиру.

Позиція апеляційного суду.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Заслухавши суддю-доповідача, осіб, які з`явилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає апеляційну скаргу такою, що  не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.
Статтею 23 ЦК України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Згідно зі статтею 440-1 ЦК Української РСР моральна (немайнова) шкода, заподіяна громадянину або організації діянням іншої особи, яка порушила їх законні права, відшкодовується особою, яка заподіяла шкоду, якщо вона не доведе, що моральна шкода заподіяна не з її вини. Моральна шкода відшкодовується в грошовій або іншій матеріальній формі за рішенням суду незалежно від відшкодування майнової шкоди. Розмір відшкодування визначається судом з урахуванням суті позовних вимог, характеру діяння особи, яка заподіяла шкоду, фізичних чи моральних страждань потерпілого, а також інших негативних наслідків, але не менше п`яти мінімальних розмірів заробітної плати.

Необхідною умовою виникнення зобов`язання по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди, є заподіяння цієї шкоди. Під шкодою в праві прийнято розуміти всяке применшення блага, що охороняється правом. Благо, що охороняється правом, може бути майновим або особистим немайновим. Внаслідок цього і шкода, що заподіюється благам, що охороняються, може бути майновою і моральною (немайновою). Під моральною шкодою необхідно розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній або юридичній особі незаконними діями чи бездіяльністю інших осіб.

Стаття 440-1 ЦК Української РСР не містить будь-яких обмежень відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Отже, відповідно до статті 440-1 ЦК Української РСР фізична або юридична особа має право вимагати відшкодування моральної (немайнової) шкоди у разі порушення її прав неправомірними діями в будь-яких цивільних та інших правовідносинах. У вказаній статті міститься пряма вказівка на те, що моральна (немайнова) шкода, заподіяна громадянинові або організації діяннями іншої особи, і порушила їх законні права, відшкодовується особою, що заподіяла шкоду. Порушення законних прав, указаних в законі осіб, завжди є протиправним. Отже, неправомірна поведінка заподіювача моральної (немайнової) шкоди є необхідною умовою відповідальності, тому суд при розгляді справ цієї категорії зобов`язаний з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння моральних або фізичних страждань, за яких обставин і якими діями (бездіяльністю) вони заподіянні. У статті 440-1 ЦК Української РСР виявляється дія принципу генерального делікту, закріпленого в статті 440 ЦК Української РСР, в силу якого заподіяння шкоди признається протиправним, якщо особа не була управоважена на її заподіяння.

Відповідно до абзацу 2 п.10-1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» при вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди, заподіяної громадянинові незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, його посадовими або службовими особами, судам слід виходити з того, що зазначений орган має бути відповідачем у такій справі, якщо це передбачено відповідним законом. Якщо ж відповідним законом чи іншим нормативним актом це не передбачено або в ньому зазначено, що шкода відшкодовується державою (за рахунок держави), то поряд із відповідним державним органом суд має притягнути як відповідача відповідний орган Державного казначейства України.

Також, згідно зі ст.23 Закону України «Про міліцію» (чинного на момент виникнення спірних правовідносин), постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1991 №59 ОСОБА_5 як співробітник міліції був застрахований в HACK «Оранта».

У 2000 році ОСОБА_8 та ОСОБА_9 (батьки загиблого) звернулися в суд з позовом до УМВС України в Херсонській області про відшкодування моральної шкоди, посилаючись на те, що ІНФОРМАЦІЯ_5 року під час проведення учбових занять з особовим складом ДПС ДАІ м.Херсона внаслідок некомпетентності та безвідповідальності керівництва зазначеного УМВС України в Херсонській області загинув їх син - інспектор ДАІ ОСОБА_5 Наведеними обставинами їм заподіяно моральну шкоду, розмір якої вони визначили у 100 000 грн.

Справа розглядалася судами неодноразово. Останнім рішенням Суворовського районного суду м.Херсона від 26 вересня 2001 року, залишеним без зміни ухвалою Апеляційного суду Херсонської області від 15 січня 2002 року, позовні вимоги ОСОБА_8 та ОСОБА_9 частково задоволені: стягнуто з УМВС України в Херсонській області на користь ОСОБА_8 та ОСОБА_9 по 10 000 грн. кожному. 

Під час розгляду справи суд касаційної інстанції в рішенні від 21.10.2002 року дійшов висновку, що зміст, коло суб`єктів і розмір відшкодування страхування в разі загибелі (смерті) працівника у зв`язку з особливістю об`єкта посягання на момент скоєння трагедії були врегульовані ст.23 Закону України «Про міліцію» від 20.12.1990 №565-ХІІ (втратив чинність 07.11.2015), постановою Кабінету Міністрів України від 19 листопада 1992 року №627 «Про внесення змін до Положення про порядок і умови державного обов`язкового особистого страхування осіб рядового, начальницького та вільнонайманого складу органів і підрозділів внутрішніх справ республіки» (втратила чинність 12.05.2007), постановою Кабінету Міністрів України від 19 серпня 1992 року № 488 «Про Умови державного обов`язкового особистого страхування військовослужбовців і військовозобов`язаних, призваних на збори, і порядок виплати їм та членам їх сімей страхових сум» (втратила чинність 24.01.2014). Цими спеціальними нормами відшкодування моральної шкоди страхувальникам не передбачено.

Враховуючи, що покладення відповідальності з підстав, передбачених загальною нормою ст.440-1 ЦК України, суперечить зазначеним спеціальним правилам відшкодування шкоди страхувальникам, виходить за межі кола осіб, визначених законодавством, яким врегульовані правовідносини, що склалися між сторонами, і перевищує передбачений розмір відшкодування, Судова палата у цивільних справах Верховного Суду України, керуючись статтями 334, 335, 340 ЦПК України, рішення Суворовського районного суду м.Херсона від 26 вересня 2001 року та ухвалу Апеляційного суду Херсонської області від 15 січня 2002 року скасувала і в позові ОСОБА_8 та ОСОБА_10 про стягнення моральної шкоди відмовила.

До такого ж висновку Верховний Суд України дійшов при розгляді справи за позовом ОСОБА_4 (дружина померлого) до Управління МВС України в Херсонській області, третя особа - ОСОБА_2 , про відшкодування моральної шкоди (ухвала від 29.07.2003 у справі № 6-405кс03).
Відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало іконної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь і самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції належно оцінив всі докази у їх сукупності на відповідність діючому законодавству та дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.
Колегія суддів вважає, що приймаючи рішення про відсутність підстав для задоволення позовних вимог, суд першої інстанції вірно послався на висновки, зроблені Верховним судом України під час розгляду цивільної справи за позовом ОСОБА_8 та ОСОБА_9 (батьків загиблого ОСОБА_5 ) до УМВС України в Херсонській області про стягнення моральної шкоди (рішення від 21.10.2002 року), про те, що зміст, коло суб`єктів і розмір відшкодування страхування в разі загибелі (смерті) працівника у зв`язку з особливістю об`єкта посягання на момент скоєння трагедії були врегульовані ст.23 Закону України «Про міліцію» від 20.12.1990 №565-ХІІ (втратив чинність 07.11.2015), постановою Кабінету Міністрів України від 19 листопада 1992 року №627 «Про внесення змін до Положення про порядок і умови державного обов`язкового особистого страхування осіб рядового, начальницького та вільнонайманого складу органів і підрозділів внутрішніх справ республіки» (втратила чинність 12.05.2007), постановою Кабінету Міністрів України від 19 серпня 1992 року № 488 «Про Умови державного обов`язкового особистого страхування військовослужбовців і військовозобов`язаних, призваних на збори, і порядок виплати їм та членам їх сімей страхових сум» (втратила чинність 24.01.2014). Цими спеціальними нормами відшкодування моральної шкоди страхувальникам не передбачено.
Враховуючи, що покладення відповідальності з підстав, передбачених загальною нормою ст.440-1 ЦК України, суперечить зазначеним спеціальним правилам відшкодування шкоди страхувальникам, виходить за межі кола осіб, визначених законодавством, яким врегульовані правовідносини, що склалися між сторонами, і перевищує передбачений розмір відшкодування, Судова палата у цивільних справах Верховного Суду України в задоволенні позову відмовила.
До такого ж висновку Верховний Суд України дійшов при розгляді справи за позовом ОСОБА_4 (дружини померлого) до Управління МВС України в Херсонській області про відшкодування моральної шкоди (ухвала від 29.07.2003 у справі № 6-405кс03).
Слід зазначити, що обставини в зазначених справах, які є аналогічними зі встановленими при розгляді даної справи, окрім кола суб`єктів відповідачів, були також предметом судового розгляду при перегляді Верховним судом України цивільної справи №6-6ц10 (ухвала ВСУ від 07.02.2011 року), і Верховний суд України не знайшов підстав для перегляду своїх висновків.
Судом першої інстанції правильно враховано, що позивачка ОСОБА_3 , являючись застрахованою особою, отримала відшкодування у зв`язку зі смертю свого батька, що підтверджується листом Херсонської обласної дирекції HACK «Оранта» від 22.06.2005 року №8-14/866 та платіжним дорученням №239 від 16.10.2000 на суму 18 270 грн.
Таким чином, вирішуючи спір, належним чином дослідивши та давши оцінку поданим сторонами доказам, врахувавши вище наведені норми матеріального права, суд першої інстанції дійшов до правильного висновку, що у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 про стягнення моральної шкоди з Міністерства внутрішніх справ України, Управління Міністерства Внутрішніх справ України в Херсонській області, Головного Управління Державної казначейської служби України в Херсонській області, Державної казначейської служби України необхідно відмовити тому, що покладення відповідальності з підстав, передбачених загальною нормою ст.440-1 ЦК України, суперечить зазначеним спеціальним правилам відшкодування шкоди страхувальникам, виходить за межі кола осіб, визначених законодавством, яким врегульовані правовідносини, що склалися між сторонами, і перевищує передбачений розмір відшкодування.

       Судом першої інстанції, при розгляді даної справи дана повна та всебічна оцінка нормам законодавства, що регулюють спірні правовідносини, та на які посилався представник позивачки в апеляційній скарзі, зокрема нормі прямої дії ст.56 Конституції України, Постанові Пленуму ВСУ від 31.03.1995 року №4, однак враховуючи те, що порядок відшкодування шкоди особам, які постраждали від загибелі працівника внутрішніх справ при виконанні ним службових обов`язків, чітко врегульовані спеціальними нормами законів та підзаконних актів, що діяли на час настання пригоди, між якими не вбачається суперечностей, колегія суддів не знаходить підстав для врахування доводів апеляційної скарги, а тому в її задоволенні слід відмовити.
Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права і підстави для його скасування або зміни відсутні.

       Керуючись статтями 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу адвоката Фінкевича Володимира Григоровича поданої від імені ОСОБА_3 , залишити без задоволення, а рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 25 жовтня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 23 січня 2020 року.

Головуючий С.В. Радченко

Судді В.О. Бездрабко

О.А. Кузнєцова