Справа № 344/17571/18 
Провадження № 22-ц/4808/182/20 
Головуючий у 1 інстанції Шамотайло О. В. 
Суддя-доповідач Фединяк 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23 січня 2020 року                                                                        м. Івано-Франківськ 

Івано-Франківський апеляційний суд в складі колегії суддів:
головуючого                Фединяка В.Д. ( суддя-доповідач) 
суддів:                Бойчука І.В., Девляшевського В.А.                
секретаря                Капущак С.В.
з участю                 представника ТзОВ «Автокредит Плюс» Прохода Р.С.
                               представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Автокредит Плюс» про захист прав споживача, визнання договору фінансового лізингу недійсним та застосування наслідків недійсності правочину за апеляційними скаргами Товариства з обмеженою відповідальністю «Автокредит Плюс» та ОСОБА_1 на рішення Івано-Франківського міського суду від 08 квітня 2019 року, ухвалене у складі судді Шамотайла О. В. у м.Івано-Франківськ, 

ВСТАНОВИВ:
У жовтні 2018 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Автокредит Плюс» ( далі ТзОВ «Автокредит Плюс») про захист прав споживача, визнання договору фінансового лізингу недійсним та застосування наслідків недійсності правочину. 
Позовні вимоги мотивовані тим, що 20.01.2015 року між сторонами укладено Публічний договір про надання фінансового лізингу № IF00A!0000640601, відповідно до додатку №1 якого ТзОВ «Автокредит Плюс» зобов`язався передати ОСОБА_1 у користування предмет лізингу - автомобіль Ніссан Альмера, вартістю 132 000 гривень, і останній повинен був прийняти автомобіль та сплачувати лізингові платежі та інші платежі згідно з умовами договору та графіку визначеного у додатку №2 до договору. На виконання умов договору автомобіль Ніссан Альмера переданий Товариством з обмеженою відповідальністю «Автокредит Плюс» передано ОСОБА_1 , а після повного виконання позивачем фінансових зобов`язань перед відповідачем, останній надав позивачу документи для переоформлення права власності на вказаний вище автомобіль (довіреності, акт звірки взаєморозрахунків, наказ, акт приймання –передачі транспортного засобу). Під час переоформлення права власності співробітниками Територіального сервісного центру 2641 було виявлено зміну номера кузова автомобіля ОСОБА_3 шляхом перебиття і вварювння номерної панелі, а за результатом проведеної експертизи визначено, що ідентифікаційний номер кузова не є первинним, встановити первинний номер не представляється можливим. Після виявлення втручання у ідентифікаційнийи номер кузова - автомобіль у нього вилучено правоохоронними органами. Посилаючись на те, що відповідач не передав у його власність предмет лізингу, позивач просив визнати недійсним договір фінансового лізингу, застосувати наслідки недійсності договору та стягнути з ТОВ «Автокредит плюс» на його користь 134715,32 грн. 
Рішенням Івано-Франківського міського суду від 08 квітня 2019 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.
Застосовано наслідки недійсності нікчемного правочину та стягнуто з ТзОВ «Автокредит плюс» на користь ОСОБА_1 сплачені за договором про надання фінансового лізингу № IF00A!0000640601 від 20 січня 2015 року, який є нікчемним, грошові кошти в сумі 128588 грн. 94 коп., а ОСОБА_1 зобов`язано повернути ТзОВ «Автокредит плюс» автомобіль марки Ніссан Альмера, кузов № НОМЕР_1 , д.н.з. НОМЕР_2 . Вирішено питання судових витрат. В решті вимог позову відмовлено.
Не погоджуючись із рішенням суду,  директор ТзОВ «Автокредит Плюс» Кравчута А.В. подав апеляційну скаргу, у якій ставить питання про скасування оскаржуваного рішення з ухваленням нового про відмову у задоволенні позову, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права. Зокрема, апелянт вказує на те, що ОСОБА_1 не доведено, що знищення номеру кузова відбулось за їхньої вини. Згідно специфікації та акту приймання-передачі від 31.01.2015 року позивачу був переданий автомобіль у справному стані, без ушкоджень та у повній базовій конструкції колісного транспортного засобу, що відповідає встановленим виробником вимогам, ідентифікаційні номера автомобіля звірені й відповідають зазначеним у документах транспортного засобу. У позивача протягом трьох років користування транспорним засобом не виникало жодних проблем стосовно ідентифікаційного номеру. Вважає, що оскільки автомобіль перебував у користуванні позивача, відповідач не міг контролювати його використання, а тому такого роду пошкодження ймовірно відбулось після передачі автомобіля в лізинг. Позивачем не доведено факт заміни номера кузова до передачі автомобіля позивачеві. Також судом не враховано те, що позивач звернувся в суд з пропуском строку звернення з позовом до суду, оскільки заява про приєднання до Публічного договору про надання фінансового лізингу № IF00A!0000640601 укладена сторонами 20 січня 2015 року. Додаток «1 до спірного договору-спеціфікація та акт приймання-передачі сторонами підписані 31 січня 2015 року. Позовна заява позивачем подана 30 жовтня 2018 року, таким чином позивач дізнався про порушення свого права 31 січня 2015 року, тобто з дати підписання спеціфікації та акту приймання-передачі, а тому останнім днем подачі позову у межах строку позовної давності є 31 січня 2018 року.
Не погоджуючись із рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, у якій ставить питання про зміну оскаржуваного рішення, вилучивши з його резолютивної частини текст про зобов`язання його повернути ТОВ «Автокредит плюс» автомобіль марки ОСОБА_4 , у решті рішення суду залишити без зміни, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права. Зокрема, апелянт вказує на те, що автомобіль марки Ніссан Альмера, який передано йому на виконання умов договору не відповідає наведеному в резолютивній частині рішення за номером кузова, його державна реєстрація скасована, а сам автомобіль у нього вилучено
Відзиви на апеляційні скарги у встановлений апеляційним судом строк не надходив.
Відповідно до ч.3 ст.360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
У судовому засіданні представник ТзОВ «Автокредит Плюс» підтримав доводи викладені ним в апеляційній скарзі, просить задовольнити скаргу та залишити без задоволення апеляційну скаргі ОСОБА_1 
ОСОБА_1 та його представник підтримали доводи викладені ними в апеляційній скарзі, простять задовольним подану апеляційну скаргу та відмовии у задовеленні апеляційної скарги представника ТзОВ «Автокредит Плюс». 
Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи та перевіривши відповідно до ст. 367 ЦПК України наведені у скарзі доводи, апеляційний суд дійшов висновку про відмову в задоволенні апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Автокредит Плюс» та задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1 з таких підстав.
Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив із того, що договір фінансового лізингу, предметом якого є транспортний засіб Ніссан Альмера, а сторонами договору є фізична і юридична особи, всупереч положень ст.799 ЦК України не було нотаріально посвідчено, який в силу положень ст.220 цього Кодексу є нікчемним, тому застосував наслідки недійсності нікчемного правочину – стягнув з ТзОВ «Автокредит Плюс» на користь ОСОБА_1 грошові кошти у сумі 128588,94 грн, а ОСОБА_1 зобов`язав повернути ТзОВ «Автокредит Плюс» предмет лізингу - автомобіль марки Ніссан Альмера, кузов № НОМЕР_1 , д.н.з. НОМЕР_2 . 
Висновок суду не повністю відповідає вимогам закону і матеріалам справи.
Згідно вимог статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність і допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до частини першої статті 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.
Підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права. 
Судом встановлено, що 20 січня 2015 року між ОСОБА_1 та ТзОВ «Автокредит плюс» підписано заяву про приєднання до Публічного договору про надання фінансового лізингу №IF00A!0000640601, відповідно до якого лізингодавець на умовах фінансового лізингу передав у платне володіння та користування предмет лізингу транспортний засіб.
Додатком №1 до договору фінансового лізингу № IF00A!0000640601 від 20 січня 2015 року погоджено Специфікацію та акт приймання-передачі, відповідно до якого предметом лізингу є транспортний засіб Ніссан Альмера, кузов № НОМЕР_1 , д.н.з. НОМЕР_2 - (а.с. 15). 
Відповідно до заяви строк лізигнгу встановлено 12 місяців з моменту підписання додатку №2.
У додатку №2 до договору фінансового лізингу №IF00A!0000640601 від 20 січня 2015 року визначено графік сплати щомісячних лізингових платежів та їх складові -відшкодування частини вартості предмета лізингу, відсотки за користування предметом лізингу, комісія за проведення щомісячного моніторингу предмету лізингу.
Згідно змісту вказаного вище додатку №1 до договору фінансового лізингу № IF00A!0000640601 від 20 січня 2015 року, датою приймання-передачі предмету лізингу є 31 січня 2015 року.
З матеріалів справи вбачається, а саме з копій платіжного доручення що за період з лютого 2015 року по грудень 2015 року ОСОБА_1 сплачувались щомісячними платежами грошові кошти по договору №IF00A!0000640601. Згідно копії акту звірки та взаєморозрахунків та переходу права власності по фінансовому лізингу від 30.09.2017 року лізингоодержувач ОСОБА_1 повністю сплатив лізингодавцю всі належні до сплати платежі за договором.
28.12.2017 року співробітниками Територіального сервісного центру 2641 виявлено зміну номера кузова шляхом перебиття і вварювання номерної панелі автомобіля марки Ніссан Альмера, кузов № НОМЕР_1 , д.н.з. НОМЕР_2 . Вказана обставина підтверджена висновком судового експерта (а.с.34)
У зв`язку з цим, Івано-Франківським відділом поліції Головного управління Національної поліції в Івано-Франківської області 29.12.2017 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12017090010005344 внесено інформацію про вчинений злочин, передбачений ст. 290 КК України (а.с.33).
Відносини, що виникають у зв`язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями ЦК України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, Законом України «Про фінансовий лізинг».
Згідно із частиною другою статті 1 Закону України «Про фінансовий лізинг» за договором фінансового лізингу лізингодавець зобов`язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі).
За частиною другою статті 806 ЦК України до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов`язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом.
Виходячи з аналізу норм чинного законодавства договір фінансового лізингу за своєю правовою природою є змішаним і містить елементи договорів оренди (найму) та купівлі-продажу транспортного засобу, що випливає зі змісту договору відповідно до статті 628 ЦК України.
Відповідно до частин першої, другої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.
Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.
Відповідно до частини першої статті 220 ЦК України в разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.
При цьому договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню (стаття 799 ЦК України).
Такий правовий висновок викладений в постанові Верховного Суду України у справі № 6-1551 цс16 від 19 жовтня 2016 року.
Постановляючи рішення по суті позовних вимог, суд першої інстанції правильно зазначив про те, що оспорюваний договір фінансового лізингу, укладений між фізичною особою ОСОБА_1 та юридичною особою «ТОВ Автокредит плюс», предметом якого є транспортний засіб ОСОБА_5 Альмера, всупереч положень ст.799 ЦК України не було нотаріально посвідчено, а тому такий договір відповідно до положень ст.220 цього Кодексу є нікчемним. У судовому порядку нікчемний договір недійсним не визнається, такий договір не породжує для його сторін прав і наслідків по його виконанню.
Відповідно до частини першої статті 216 ЦК України у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину.
Відповідно до положень ч.1,2 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. 
Суд правильно зазначив про те, що з відповідача слід стягнути на користь позивача грошові кошти, передані на виконання нікчемного правочину у сумі 128588,94 грн, а не 134715,32 грн, оскільки до стягнення не підлягають кошти у сумі 6126,38 грн. які являються платою за користування предметом лізингу.
Разом з тим, поза увагою суду залишилась та обставина, що Івано-Франківським відділом поліції Головного управління Національної поліції в Івано-Франківської області 29.12.2017 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12017090010005344 внесено інформацію про вчинений злочин, передбачений ст. 290 КК України. Фабула: 28.12.2017 року до Іано-Франківського ВП ГУНП надійшли матеріали перевірки від територіального сервісного центру 2641 в ході проведення якої було виявлено зміну номера кузова шляхом перебиття і вварювання номерної панелі автомобіля марки NISSAN ALMERA кузов № НОМЕР_1 , д.н.з. НОМЕР_2 . Вказаний автомобіль прваоохоронними органами у позивача ОСОБА_1 вилучено, дана обставина відповідачем не заперечується.
У зв`зку з наведеним, висновок суду про застосування реституції за нікчемним договором лізингу в частині зобов`язання ОСОБА_1 повернути ТОВ «Автокредит плюс» є необгрунтованим, а тому рішення суду в цій частині підлягає скасуванню.
Крім цього, установлено, що відповідно до положень ч.1,2 ст. 216 ЦК України на виконання умов договору фінансового лізингу №IF00A!0000640601 від 20 січня 2015 року позивач не оформив право власності на автомобіль марки NISSAN ALMERA кузов № НОМЕР_1 , д.н.з. НОМЕР_2 , через виявлені зміни номера кузова шляхом перебиття і вварювання номерної панелі автомобіля марки NISSAN ALMERA кузов № НОМЕР_1 .
Посилання апелянта на те, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами те, що зміна номера кузову відбулася до його передачі позивачеві не заслуговують на увагу.
Із матеріалів справи вбачається, що згідно специфікації та акту приймання-передачі від 31.05.2015 року позивачу ОСОБА_1 предано автомобіль ідентифікаційний номер якого відповідає даним свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу за ТОВ «Автокредит плюс», дата рєстрації - 14.01.2015 року, а саме автомобіль марки NISSAN ALMERA кузов № НОМЕР_1 . Саме під час спроби реєстрації автомобіля позивачем співробітниками Територіального сервісного центру 2641 було виявлено зміну номера кузова шляхом перебиття і вварювання номерної панелі автомобіля марки NISSAN ALMERA кузов № НОМЕР_1 . Оскільки номер кузова автомобіля при передачі ОСОБА_1 вказаного автомобіля 31.05.2015 року є аналогічним номеру кузова при спробі його реєстрації у грудні 2017 року у зв`язку з виконанням умов договору фінансового лізингу, то у суду відсутні підстави для висновку що така зміна номера кузова мала місце після передачі автомобіля ОСОБА_1 у 2015 році. Крім того, кримінальне провадження по виявлену факту не завершено.
Отже, за договору фінансового лізингу № IF00A!0000640601 від 20 січня 2015 року власником автомобіля Ніссан Альмера, кузов № НОМЕР_1 , д.н.з. НОМЕР_2 по даний час є ТОВ «Автокредит Плюс» (а.с. 15). 
Що стосується посилань представника ТОВ «Автокредит Плюс» щодо пропуску строку позовної давності то слід зазначити наступне.
Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Позовна давність встановлює строки захисту цивільних прав і протягом часу її дії особа може розраховувати на примусовий захист свого порушеного права судом.
Згідно зі статтею 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.
Положенням статті 267 ЦК України встановлено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.
Судом встановлено, що під час розгляду справи у суді першої інстанції ТОВ «Автокредит плюс» подало заяву про застосування строків позовної давності (а. с. 76).
Відповідно до частини третьої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності за вимогами про застосування наслідків нікчемного правочину починається від дня, коли почалося його виконання.
З лютого 2015 року по грудень 2015 року ОСОБА_1 сплачувались щомісячними платежами грошові кошти по договору лізингу від 20 січня 2015 року № IF00A!0000640601. Вказане підтверджується копіями платіжних доручень (а. с. 17-27).
З наведеного вбачається, що з лютого 2015 року ОСОБА_1 почалось виконання спірного договору фінансового лізингу.
Відповідно до положень частини третьої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності за вимогами про застосування наслідків нікчемного правочину починається від дня, коли почалося його виконання. 
05 квітня 2019 року ОСОБА_1 подав заяву про поновлення строку позовної давності у якій вказував, що про порушення свого права дізнався у грудні 2017 року під час звернення до територіального сервісного центру 2641 з питанням оформлення права власності на автомобіля ОСОБА_3 , кузов № НОМЕР_1 , д.н.з. НОМЕР_2 , 
Відповідно ч.5 ст.367 ЦК України суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, тому порушене право підлягає захисту.
Даний факт підтверджується інформацєю співробітникік Територіального сервісного центру 2641 виявлено зміну номера кузова шляхом перебиття і вварювання номерної панелі автомобіля марки Ніссан Альмера, кузов № НОМЕР_1 , д.н.з. НОМЕР_2 від 28.12.2017 року. Вказана обставина підтверджена висновком судового експерта (а.с.34)
Доводи апеляційної скарги ТОВ «Автокредит Плюс» зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом першої інстанції, який їх обґрунтовано спростував, тому задоволенню не підлягають.
Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі "Проніна проти України", N 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Згідно вимог п. п. 1, 3, 4 ч. 1, 2 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.
Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи. 
З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції постановлено з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи і з допущенням порушення норм матеріального і процесуального права та відповідно ч.5 ст.367 ЦК України не вирішено питання поважності причини пропущення позивачем позовної давності, тому підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову ОСОБА_1 
Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (частина тринадцята статі 141 ЦПК України).
Позивач був звільнений від сплати судового збору на підставі Закону України "Про захист прав споживачів".
Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (частина перша статті 141 ЦПК України).
Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (частина шоста статті 141 ЦПК України).
Колегія суддів апеляційного суду вважає, що у разі задоволення позову позивача, звільненого від сплати судового збору, судовий збір стягується з відповідача на користь держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини заявлених до нього позовних вимог, якщо цього відповідача також не звільнено від сплати судового збору.
Згідно з підпунктом 2 частини першої статті 4 Закону України "Про судовий збір" у редакції, чинній на час звернення з позовом, за подання фізичною особою до суду позовної заяви майнового характеру сплачується ставка судового збору в розмірі 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що в гривневому еквіваленті становило 704,80 грн.
З огляду на висновки апеляційного суду щодо задоволення  позовних вимог  майнового характеру, заявлених до ТзОВ «Автокредит Плюс», з останнього на користь держави слід стягнути судовий збір у сумі 704, 80 грн.
Керуючись ст.ст. 374, 376, 382-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд 

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Автокредит Плюс» задовольнити частково.
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити. Рішення Івано-Франківського міського суду від 08 квітня 2019 року скасувати та ухвалити нове рішення. 
Визнати поважними причини пропущення ОСОБА_1 позовної давності на звернення до суду з позовом про захист порушеного права.
Позов ОСОБА_1   до Товариства з обмеженою відповідальністю «Автокредит плюс» про захист прав споживача, визнання договору фінансового лізингу недійсним та застосування наслідків недійсності правочину – задовольнити частково.
Застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину та стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Автокредит плюс» (49126, місто Дніпро, просп. Праці, буд. 2т, код ЄДРПОУ: 34410930) на користь ОСОБА_1   (РНОКПП НОМЕР_3 ) сплачені за договором про надання фінансового лізингу № IF00A!0000640601 від 20 січня 2015 року грошові кошти в сумі 128588 (сто двадцять вісім тисяч п`ятсот вісімдесят вісім) грн 94 коп.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Автокредит плюс» (49126, місто Дніпро, просп. Праці, буд. 2т, код ЄДРПОУ: 34410930) на користь держави - отримувач коштів: ГУК у м. Києві/м.Київ/22030106, код отримувача (код за ЄДРПОУ): 37993783, банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), код банку отримувача (МФО):899998, рахунок отримувача: 31211256026001 код класифікації доходів бюджету: 22030106 - судові витрати, що складаються із судового збору, у розмірі 704,80 грн (сімсот чотири гривні 80 коп.) 
В решті позовних вимог – відмовити. 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст складений 24 січня 2020 року.

Судді:                                                        В.Д.Фединяк                                                                                                І.В.Бойчук 
                                                               В.А.Девляшевський