ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 640/19924/18                                       Прізвище судді (суддів) першої інстанції:  
                                                                                                                          Добрівська Н.А.
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М   У К Р А Ї Н И
13 лютого 2020 року                                                                                            м. Київ
          
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого - судді          Костюк Л.О.;                    
суддів:                                Бужак Н.П., Кобаля М.І.;
за участю секретаря:      Несін К.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в залі суду апеляційну скаргу представника Приватного виконавця Щигарцева Ігоря В`ячеславовича - Чирви Віталія Григоровича на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 23 жовтня 2019 року (розглянута у порядку спрощеного позовного провадження, м. Києві, дата складання повного тексту рішення - відсутня) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Приватного виконавця Щигарцева Ігоря В`ячеславовича про визнання протиправною та скасування постанови, зобов`язання вчинити дії, - 

В С Т А Н О В И Л А:

У листопаді 2018 року, ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Приватного виконавця Щигарцева Ігоря В`ячеславовича (далі - виконавець, відповідач) з вимогами:
- визнати протиправною та скасувати постанову Виконавця від 27.09.2018 року про відкриття виконавчого провадження №57310966;
- зобов`язати Виконавця повернути ОСОБА_1 автомобіль Volkswagen Passat (держ. номер знак НОМЕР_1 ).
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що при вирішенні питання щодо прийняття до виконання поданого стягувачем виконавчого документу, відповідач мав відомості відносно місця проживання (перебування) боржника, яке розташоване у місті Донецьку - поза межами виконавчого округу відповідача (Дніпропетровська область), відтак винесення Виконавцем постанови про відкриття провадження суперечить вимогам частини другої статті 25 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» та частини другої статті 24 Закону України «Про виконавче провадження». Крім того, відповідачем не враховано, що місцем проживання позивача, як внутрішньо переміщеної особи, згідно довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи є місто Київ. Також ОСОБА_1 , мотивуючи протиправність дій відповідача зазначає, що про наявність виконавчого провадження, відкритого ще у вересні 2018 року, позивач дізнався тільки під час вилучення його автомобіля - 30.10.2018 року.
Такі дії відповідача позивач вважає протиправними і такими, що суперечать законодавству щодо захисту права приватної власності.
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 23 жовтня 2019 року позов задоволено частково.
Визнано протиправною та скасовано постанову Щигарцева Ігоря В`ячеславовича від 27.09.2018 року про відкриття виконавчого провадження №57310966.
Не погоджуючись з зазначеним судовим рішенням, представником відповідача подано апеляційну скаргу, в якій просив скасувати постанову суду першої інстанції як таку, що постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права, та прийняти нову, якою у задоволенні позову відмовити повністю. 
Відповідно до ч.9 ст.205 КАС України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.
Згідно п.2 ч.1 ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.
З огляду на викладене та у зв`язку із неприбуттям учасників справи у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, а також враховуючи те, що справу можливо вирішити на підставі наявних у ній доказів, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами відповідно до  ст. 311 КАС України.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла наступного висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню та погоджується з висновком суду першої інстанції щодо часткового задоволення позовних вимог в повному обсязі, з огляду на наступне.
Як встановлено судом першої інстанції, що 06.08.2018 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Юдіною І.Г. вчинено виконавчий напис №35 про стягнення заборгованості з боржника - ОСОБА_1 на користь кредитора - Публічне акціонерне товариство «Перший український міжнародний банк» за кредитним договором №26336839 від 30.12.2013 року на загальну суму 409  921, 57 грн., з них (заборгованість за сумою кредиту 201  981, 62 грн., заборгованість за процентами - 207 939, 95 грн., сума плати, що здійснена за вчинення виконавчого напису - 1  400, 00 грн.
Публічне акціонерне товариство «Перший український міжнародний банк» 27.09.2018 року звернулося до приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Щигарцева І.В. з заявою вх.№751 про примусове виконання виконавчого напису №35, вчиненого 06.08.2018 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Юдіною І.Г., в якій було зазначено, що відповідно до договору застави транспортного засобу №26349408 від 30.12.2013 року предметом застави є транспортний засіб, а саме автомобіль VOLKSWAGEN, PASSAT коричневого кольору, 2013 р.в., номер кузову НОМЕР_2 , д/н НОМЕР_1 .
Одночасно у вказаній заяві стягувачем повідомлено, що заставний транспортний засіб перебуває за адресою: м. Дніпро, вул. Січових Стрільців , 65 .
До вказаної заяви Публічним акціонерним товариством «Перший український міжнародний банк» додані: оригінал виконавчого напису №35 від 06.08.2018 року; оригінал кредитного договору №26336839 від 30.12.2013 року; копію свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу; копію договору застави транспортного засобу №26349408 від 30.21.2013 року; підтвердження сплати авансового внеску; завірену копію довіреності представника Банку.
На підставі вказаної заяви, відповідачем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження від 27.09.2018 року ВП №57310966 з примусового виконання виконавчого напису нотаріуса від 06.08.2018 року №35.
Як вказує відповідач, з урахуванням положень Указу Президента України від 14.11.2014 року №875/2014 «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 4 листопада 2014 року «Про невідкладні заходи щодо стабілізації соціально-економічної ситуації в Донецькій та Луганській областях» та розпорядження Кабінету Міністрів України від 07.11.2014 року №1085-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення» та інформації УДППЗ «Укрпошта», направити копію постанови про відкриття виконавчого провадження на адресу позивача: Донецька область, м. Донецьк, вул. Загоскіна, 6 не виявилось за можливе.
Крім того, з матеріалів виконавчого провадження вбачається, що 27.09.2018 року Виконавцем, окрім постанови про відкриття виконавчого провадження також були винесені: постанова про стягнення з боржника основної винагороди, постанова про арешт майна боржника, постанова про розшук майна боржника.
При цьому, останньою постановою - постановою приватного виконавця від 27.09.2018 року про розшук майна боржника, в розшук оголошено автомобіль марки VOLKSWAGEN, модель PASSAT, реєстраційний номер НОМЕР_1 , VIN/ номер шасі (кузова, рами): НОМЕР_2 . 
29.10.2018 року від стягувача - ПАТ «Перший український міжнародний банк» надійшла заява з новою інформацією про місцезнаходження майна боржника, а саме: м. Київ, вул. Драгоманова, 7.
30.10.2018 року Виконавцем винесено постанову про арешт майна боржника, а саме - вказаний автомобіль, що належить позивачу.
Відповідно вказаної постанови, транспортний засіб 30.10.2018 року виявлений за вказаною стягувачем адресою, описаний, арештований та переданий на відповідальне зберігання до ДП «СЕТАМ». Постанова складена у присутності позивача, про що свідчить його підпис.
Як стверджує відповідач, під час вчинення виконавчих дій 30.10.2018 року ОСОБА_1 були надані матеріали виконавчого провадження для огляду, однак, жодного документального підтвердження наведеному матеріали виконавчого провадження не містять.
Вважаючи постанову про відкриття виконавчого провадження №57310966 та наполягаючи на наявності підстав для повернення вилученого автомобіля, позивач звернувся з позовом до суду. 
Надаючи правову цінку обставинам та матеріалам справи, а також наданим додатковим поясненням та запереченням сторін, колегія суддів зазначає наступне.
Щодо вимоги позивача про визнання протиправною та скасування постанови Виконавця від 27.09.2018 року про відкриття виконавчого провадження №57310966, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до ч.1 ст. 1 Закону України від 02.06.2016 року №1404-VIII «Про виконавче провадження» (надалі - Закон №1404-VIII) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Згідно ч. 1 ст. 1 Закону України від 02.06.2016 року №1403-VIII «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» (надалі - Закон №1403-VIII) примусове виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) покладається на органи державної виконавчої служби та у визначених Законом України «Про виконавче провадження» випадках - на приватних виконавців.
Відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону №1403-VIII завданням органів державної виконавчої служби та приватних виконавців є своєчасне, повне і неупереджене виконання рішень, примусове виконання яких передбачено законом.
У п. 3 ч. 1 ст. 3 Закону №1404-VIII встановлено, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі виконавчих написів нотаріусів.
Відповідно до п.  1 ч. 2 ст. 18 Закону №1404-VIII виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.
Зі змісту оскаржуваної постанови та наявних у матеріалах справи доказів вбачається, що виконавчим документом, на підставі якого відкрито виконавче провадження №57310966, є виконавчий напис від 06.08.2018 року, зареєстрований в реєстрі за №35 та виданий приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Юдіною І.Г.
Відповідно до ч. 2 ст. 25 Закону №1403-VIII приватний виконавець має право приймати до виконання виконавчі документи, місце виконання яких відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» знаходиться у межах Автономної Республіки Крим, області або міста Києва чи Севастополя, у яких розташований його виконавчий округ.
Згідно ч. 2 ст. 24 Закону №1404-VIII приватний виконавець приймає до виконання виконавчі документи за місцем проживання, перебування боржника - фізичної особи, за місцезнаходженням боржника - юридичної особи або за місцезнаходженням майна боржника.
У абз. 2 ч. 1 ст. 19 Закону №1404-VIII зазначено, що право вибору пред`явлення виконавчого документа для примусового виконання до органу державної виконавчої служби або до приватного виконавця, якщо виконання рішення відповідно до статті 5 цього Закону віднесено до компетенції і органів державної виконавчої служби, і приватних виконавців, належить стягувачу.
З огляду на вказані законодавчі положення вбачається, що місце виконання рішення визначається за місцем проживання, перебування боржника - фізичної особи або за місцезнаходженням майна боржника. При цьому, право вибору місця виконання між кількома органами державної виконавчої служби та приватними виконавцями у разі наявності законодавчо обумовленої альтернативи належить стягувачу. 
Колегія суддіві звертає увагу на те, що у виконавчому написі нотаріуса від 06.08.2018 року №35 вказано лише, що місцем реєстрації боржника, ОСОБА_1 , є АДРЕСА_2 , а також повідомлено, що «заставний транспортний засіб перебуває за адресою: АДРЕСА_1 .
При цьому, жоден з доданих стягувачем документів: ні кредитний договір, ні договорі застави, ні будь-який інший не вказує на можливе місце перебування автомобіля саме в місті Дніпро. 
Також, звертає увагу на те, що при поданні стягувачем вказаної заяви, останнім не надано будь-яких доказів, які б підтверджували перебування вказаного транспортного засобу станом на момент подання заяви про примусове виконання виконавчого напису від 06.08.2018 року за №35 за вказаною адресою.
Крім того, про відсутність у виконавця на момент вирішення питання щодо можливості відкриття виконавчого провадження за його виконавчим округом достовірної інформації про місцезнаходження майна боржника може також свідчити і винесена відповідачем в день винесення постанови про відкриття виконавчого провадження постанова про розшук майна боржника.
Відтак, наявними у матеріалах справи доказами не підтверджено правомірності відкриття відповідачем виконавчого провадження №57310966, керуючись місцезнаходженням транспортного засобу, вказаного у заяві про примусове виконання рішення від 27.09.2018 року вх.№571 - м. Дніпро, вул. Січових Стрільців, 65.
Окрмі зазначеного вище, звертає увагу на те, що у виконавчому документі місцем реєстрації боржника є АДРЕСА_2, - що територіально не підвідомче приватному виконавцю виконавчого округу Дніпропетровської області Щигарцеву І.В.
Також, зазначає, що висновок щодо необхідності подання стягувачем разом із заявою про відкриття виконавчого провадження (у разі направлення виконавчих документів за місцезнаходженням майна боржника) доказів, які б підтверджували перебування транспортного засобу станом на момент подання такої заяви за відповідною адресою викладений у постанові Верховного Суду від 25.06.2019 року у справі №826/7969/16.
Згідно п. 10 ч. 4 ст. 4 Закону №1404-VIII виконавчий документ повертається стягувачу приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо виконавчий документ пред`явлено не за місцем виконання або не за підвідомчістю.
Таким чином, зважаючи на обставини даної справи, у відповідача були відсутні повноваження для відкриття виконавчого провадження №57310966, а тому постанова Приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Щигарцева І.В. є протиправною і підлягає скасуванню.
В силу ч.ч. 1, 2 ст. 77 КАС України, Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
На підстав вище зазначеного, колегія суддів приходит до висновку щодо обґрунтованості позовних вимог в частині визнання протиправною та скасування постанови Виконавця від 27.09.2018 року про відкриття виконавчого провадження №57310966 є обґрунтованими, та такими, що підлягають задоволенню.
Щодо вимоги позивача про про зобов`язання Виконавця повернути ОСОБА_1 автомобіль Volkswagen Passat (держ. номер знак НОМЕР_1 ), колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до ч.1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Як зазначає відповідач та підтверджується матеріалами виконавчого провадження, 02.11.2018 року до виконавця надійшла заява стягувача про те, що між ним та боржником не досягнуто згоди щодо визначення вартості описаного майна, в якій стягувачем висловлено клопотання про призначення для проведення оцінки описаного майна суб`єкта оціночної діяльності. 
05.11.2018 року виконавцем винесено постанову про призначення суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання ТОВ «Експертна служба України» для участі у виконавчому провадженні та визначення вартості описаного майна. 
На виконання вищезазначеної постанови ТОВ «Експертна служба України» 13.11.2018 року було надано звіт про оцінку майна, згідно якого вартість автомобіля марки VOLKSWAGEN, модель PASSAT, 2013 року випуску, VIN-номер НОМЕР_2 , д/н НОМЕР_3 склала 293    999,00 грн. 
Копію висновку про вартість майна разом із повідомленням про визначення вартості описаного майна було направлено сторонам виконавчого провадження, зокрема, боржнику за адресою: м. Київ, відділення Укрпошти №02059, яке було отримано останнім 03.12.2018 року, згідно поштового повідомлення. Зазначений висновок сторонами виконавчого провадження не оскаржувався. 
На виконання вимог статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» 14.11.2018 року Виконавцем складено та направлено до ДП «СЕТАМ» заяву про реалізацію автомобіля WVWZZZ3CZEE072157, д/н НОМЕР_3 за початковою вартістю 293    999,00 грн. 
ДП «СЕТАМ» арештованому майну було присвоєно номер лоту №315837 та призначено електронні торги на 05.12.2018 року. 
Згідно протоколу про проведені електронні торги від 05.12.2018 року № 374031 сформованого ДП «СЕТАМ» переможцем визнано ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_4 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_4 . Майно придбане за ціною 382    198,70, з яких: 14 699,95 грн - сума сплаченого гарантійного внеску; 4    409,99 грн - розмір додаткової винагороди організатора торгів;  363    088,76 грн - сума, сплачена переможцем на рахунок виконавця. 
10.12.2018 року переможцем електронних торгів було сплачено кошти за лот №315837. 
12.12.2018 року виконавцем складено Акт про проведені електронні торги, копії якого було направлено боржнику, переможцю електронних торгів та ДП «СЕТАМ». 
Враховуючи вищезазначене, виконавцем на підставі пункту 2 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» 27.12.2018 року було винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу. 
Таким чином, на час направлення судом апеляційної інстанції справи до суду першої інстанції для розгляду по суті, виконавче провадження закінчено з винесенням приватним виконавцем кінцевого процесуального рішення в межах виконавчого провадження №57310966. Постанова виконавця про повернення виконавчого документа стягувачу сторонами виконавчого провадження не оскаржена.
З урахуванням наведеного та враховуючи фактичну реалізацію на електронних торгах у виконавчому провадженні №57310966 спірного транспортного засобу, правових підстав для задоволення вимоги позивача про зобов`язання відповідача задоволенню не підлягають.
Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції в повній мір досліджено обставини справи на підставі яких суд прийшов до правильного висновку, що адміністративний позов підлягає частковому задоволенню.
Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. 
Згідно з ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень  та  у спосіб, що визначені  Конституцією  та  законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод  та  інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Згідно з ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Зі змісту частин 1-4 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.                    
Згідно з п.1 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.                    
З урахуванням вище викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування не вбачається, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а постанова суду першої інстанції - без змін.
Керуючись ст.ст. 2, 10, 11, 205, 241, 242, 243, 251, 271, 272, 287, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу представника Приватного виконавця Щигарцева Ігоря В`ячеславовича - Чирви Віталія Григоровича - залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 23 жовтня 2019 року - без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, проте на неї може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду в порядку та строки, передбачені ст. 329 КАС України.

Головуючий суддя:                                                                      Л.О. Костюк           

Судді:                                                                                                      Н.П. Бужак,

                                                                                                    М.І. Кобаль