ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

25 лютого 2020 року 	м. Дніпро	справа № 208/4719/17	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді  Головко О.В. (доповідач),
                               суддів:  Суховарова А.В., Ясенової Т.І.,     
за участю секретаря судового засідання Троянова А.С. 

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпрі апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Дніпропетровськгаз»
на рішення Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 26 листопада 2019 року (суддя Івченко Т.П.) в адміністративній справі
за позовом Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Дніпропетровськгаз»
до Кам`янської міської ради
про визнання протиправним та скасування рішення,-

в с т а н о в и в :

До суду надійшов позов Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Дніпропетровськгаз», в якому позивач просить визнати протиправним та скасувати рішення Кам`янської міської ради від 24.02.2017 № 632-14/VII «Про внесення змін до рішення міської ради від 29.06.2011 № 139-09/VI «Про податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, в місті».
Рішенням Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 26 листопада 2019 року у задоволенні позову відмовлено.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та прийняти нове судове рішення, яким позов задовольнити. Апеляційна скарга ґрунтується на тому, що судом першої інстанції не надано належної оцінки обставинам справи та нормам чинного законодавства, що призвело до прийняття невірного рішення. 
Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, а також правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права та правової оцінки обставин у справі, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню. 
Судом встановлено, матеріалами справи підтверджено, що Кам`янською міською радою прийнято рішення від 24.02.2017  № 632-14/VII «Про внесення змін до рішення міської ради від 29.06.2011 року № 139-09/VI «Про податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, в місті зі змінами», яким, зокрема, визначено об`єкт та базу оподаткування, платників податку, податковий період, порядок обчислення суми податку, порядок та строки сплати податку та інші обов`язкові елементи податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, згідно зі ст.ст.  46,  47,  48,  49,  265,  266 Податкового кодексу України  (зі змінами).
Згідно з додатком до рішення ставки податку встановлено у наступних розмірах: будівлі офісні – 0,3 %, гаражі – 0,25 %, інші будівлі – 0,3 %.
Позивач вважає вказане рішення протиправним, оскільки зміни до будь-яких елементів податків і зборів не можуть вноситися раніше як за шість місяців до початку нового бюджетного періоду, в якому будуть діяти нові правила та ставки. Податки і збори, їх ставки, а також податкові пільги не можуть змінюватися протягом бюджетного року.
Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позову, дійшов висновку, що відповідачем під час прийняття оскаржуваного рішення, відповідно до п.п. 4, 7 Прикінцевих положень Закону № 909-VIII, правомірно не було застосовано приписи пп. 12.3.4  п. 12.3 ст. 12 Податкового кодексу України та Закону України  «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності». 
Суд апеляційної інстанції, в свою чергу, зазначає, що за приписами статті 266 Податкового кодексу України   ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об`єктів нерухомості. Органи місцевого самоврядування до 25 грудня року, що передує звітному, подають відповідному контролюючому органу за місцезнаходженням об`єкта житлової та/або нежитлової нерухомості рішення щодо ставок та наданих пільг юридичним та/або фізичним особам зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за формою, затвердженою Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до п. 12.4 ст. 12 ПК України до повноважень сільських, селищних, міських рад та рад об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, щодо податків та зборів належать: встановлення ставок місцевих податків та зборів в межах ставок, визначених цим Кодексом; визначення переліку податкових агентів згідно із  статтею 268 цього Кодексу; до початку наступного бюджетного періоду прийняття рішення про встановлення місцевих податків та зборів, зміну розміру їх ставок, об`єкта оподаткування, порядку справляння чи надання податкових пільг, яке тягне за собою зміну податкових зобов`язань платників податків та яке набирає чинності з початку бюджетного періоду.    Рішення про встановлення місцевих податків та зборів офіційно оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлюваних місцевих податків та зборів або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом.
Згідно з п.  12.5  вказаної статті Кодексу,  офіційно оприлюднене рішення про встановлення місцевих податків та зборів є нормативно-правовим актом з питань оподаткування місцевими податками та зборами, який набирає чинності з урахуванням строків, передбачених підпунктом 12.3.4 цієї статті.
Зазначені норми також кореспондуються з принципом стабільності, на якому ґрунтується податкове законодавство, що проголошений у статті 4 Податкового кодексу України.
Разом з тим, з 1 січня 2017 року набув чинності  Закон України від 20 грудня 2016 року № 1791-VIII «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2017 році»  (далі - Закон № 1791), пунктом 22 розділу І якого змінено граничний розмір ставки податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, встановлений підпунктом  266.5.1  пункту  266.5  статті  266 ПК України, з 3 відсотків на 1,5 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої  законом  на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування. При цьому, пунктом 4 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» вказаного закону установлено, що в 2017 році до прийнятих рішень органів місцевого самоврядування про встановлення місцевих податків і зборів, які прийняті на виконання цього Закону, не застосовуються вимоги підпункту  4.1.9  пункту  4.1  та пункту  4.5  статті  4, підпункту  12.3.4  пункту  12.3, підпункту  12.4.3  пункту  12.4  та пункту  12.5  статті  12 ПК України  та  Закону України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності».
З огляду на те, що вищевказані зміни до податкового кодексу України набрали чинність 1 січня 2017 року, суд апеляційної інстанції доходить висновку, що відповідач не мав об`єктивної можливості прийняти  оскаржуване рішення з дотриманням пп.  4.1.9  п.  4.1, п.  4.5  ст.  4, пп.  12.3.4  п.  12.3, пп.  12.4.3  п.  12.4, п.  12.5  ст.  12 Податкового кодексу України.
Таким чином, судом першої інстанції при вирішенні спору правильно    застосовано положення пункту 4 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1791. 
Аналогічна правова позиція викладена, зокрема, у постанові палати з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду в адміністративній справі № 825/1496/17.
Враховуючи сукупність викладених обставин, суд апеляційної інстанції доходить висновку, що рішення суду першої інстанції постановлено з правильним застосуванням норм матеріального і процесуального права, підстави для його скасування відсутні.

                              Керуючись ст.ст. 243, 316, 322 Кодексу адміністративного судочинства України суд, -

п о с т а н о в и в :

                              Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Дніпропетровськгаз» залишити без задоволення.
Рішення Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 26 листопада 2019 року в адміністративній справі № 208/4719/17 залишити без змін.
                              Постанова суду набирає законної сили з 25 лютого 2020 року та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.
                    Повна постанова складена 25 лютого 2020 року.
   
Головуючий - суддя                                                                      О.В. Головко 

                               суддя                                                                      А.В. Суховаров 

                               суддя                                                                      Т.І. Ясенова