ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2020 р.	Справа № 520/9703/19	

Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Зеленського В.В.,
Суддів: П`янової Я.В. , І.С. Чалого
за участю секретаря судового засідання Олійник А.А.,

          розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління ДПС у Харківській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 20.11.2019 року, головуючий суддя І інстанції: Зоркіна Ю.В., майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022, повний текст складено 02.12.19 року по справі № 520/9703/19 за позовом          Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1  до          Головного управління ДПС у Харківській області, Головного управління ДФС у Харківській області              про скасування податкових повідомлень-рішень,
ВСТАНОВИВ:
   Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі за текстом також - позивач, ФОП ОСОБА_1 ) звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Державної податкової служби у Харківській області (далі за текстом також – ДПС у Харківській області, відповідач-1), Головного управління ДФС у Харківській області (надалі також - ДФС у Харківській області, відповідач-2), в якому просив:
-          скасувати податкові повідомлення-рішення ДФС у Харківської області від 01.07.2019 № 00009831306 з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування у загальному розмірі 1537134.18 грн.; № 00009821306 про сплату військового збору, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування в загальному розмірі 128094.52 грн.; № 00009871306 зі сплати адміністративного штрафу у розмірі 510.00 грн.; № 00009791306 з податку на додану вартість у загальному розмірі 1421623.25 грн.; № 00009851306 з єдиного податку з фізичних осіб у загальному розмірі 337399.69 грн.; № 00009841306 штрафні (фінансові) санкції з податку на доходи фізичних осіб в сумі 510.00 грн.; № 00009861306 про застосування штрафних (фінансових) санкцій за порушення законодавства про патентування, порушення норм регулювання обігу готівки та застосування РРО в сумі 1.00 грн;
-          скасувати рішення ДФС у Харківської області про застосування штрафних санкцій від 01.07.2019: № 00009781306 про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску в сумі 43225.38 грн; №00009801306 про застосування штрафних санкцій за неподання, несвоєчасне подання звітності з ЄСВ за 2018р. в сумі 170.00 грн.; №00009811306 за неподання, несвоєчасне подання звітності з ЄСВ за 2016р. в сумі 170.00 грн.;
-          скасувати податкову вимогу ДПС у Харківської області про сплату єдиного внеску в сумі 242371.80 грн.
Ухвалою суду першої інстанції від 20.11.2019 до участі у справі у якості співвідповідача залучено Головне управління ДФС у Харківській області (надалі також – ДФС у Харківській області, відповідач-2).
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 20 листопада 2019 року, повний текст якого складено 02 грудня 2019 року, позов задоволено повністю. 
-          скасовано податкові повідомлення-рішення ДФС у Харківської області від 01.07.2019 № 00009831306 з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування у загальному розмірі 1537134.18 грн.; № 00009821306 про сплату військового збору, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування в загальному розмірі 128094.52 грн; № 00009871306 зі сплати адміністративного штрафу у розмірі 510.00 грн; № 00009791306 з податку на додану вартість у загальному розмірі 1421623.25 грн.; № 00009851306 з єдиного податку з фізичних осіб у загальному розмірі 337399.69 грн.; № 00009841306 штрафні (фінансові) санкції з податку на доходи фізичних осіб в сумі 510.00 грн.; № 00009861306 про застосування штрафних (фінансових) санкцій за порушення законодавства про патентування, порушення норм регулювання обігу готівки та застосування РРО в сумі 1.00 грн.;
-          скасовано рішення ДФС у Харківської області про застосування штрафних санкцій від 01.07.2019: № 00009781306 про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску в сумі 43225.38 грн; №00009801306 про застосування штрафних санкцій за неподання, несвоєчасне подання звітності з ЄСВ за 2018 рік в сумі 170.00 грн.; №00009811306 за неподання, несвоєчасне подання звітності з ЄСВ за 2016 рік у сумі 170.00 грн;
-          скасовано податкову вимогу ДПС у Харківської області про сплату єдиного внеску в сумі 242371.80 грн.
Не погодившись із прийнятим рішенням суду першої інстанції ГУ ДПС у Харківській області оскаржило його в апеляційному порядку, оскільки вважає, що рішення ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права, з викладенням висновків, які не відповідають обставинам справи.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач-1 наводить обставини справи шляхом відтворення частини акта перевірки та  нормативно - правове обґрунтування вимог апеляційної скарги шляхом викладення тексту норм, покладених в основу прийняття спірних рішень.
За результатами апеляційного розгляду ГУ ДПС у Харківській області просить скасувати оскаржуване рішення суду та ухвалити нове судове рішення, яким в позові відмовити повністю.
Від позивача на адресу суду надійшов відзив на апеляційну скаргу та письмові пояснення, в яких він зазначає, що апеляційна скарга є необґрунтованою, такою, що дублює зміст акту перевірки та не містить у собі зазначення нових обставин, які б спростовували рішення суду першої інстанції.
Уважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, а тому апеляційну скаргу просить залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
Відповідно до частини четвертої статті 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Колегія суддів, переглянувши справу за наявними у ній доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Судом першої інстанції установлено, що відповідно до наказу ГУ ДФС у Харківській області про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки самозайнятої особи ФОП Лехуша Андрія Миколайовича № 2879 від 18.04.2019  фахівцями відповідача-2 проведено документальну позапланову перевірку платника податків ФОП ОСОБА_1 щодо дотримання своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати усіх передбачених Податковим кодексом України податків і зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства контроль за дотриманням якого покладений на контролюючі органи за період з 01.01.2016 по 31.12.2018.
За результатами проведеної перевірки складено акт від 31.05.2019 № 1860/20-40-13-06-08/ НОМЕР_1 (надалі також – акт перевірки), яким встановлено порушення вимог пп.2 ст.293.8 ст.293 ПК України, що призвело до заниження єдиного податку за 2017 рік у розмірі 269919.75 грн.; п.п.16.1.2 п.16.1 ст.16, п.177.10 ст.177 ПК України в частині відсутності обліку доходів та витрат за встановленою формою з 01.01.2016 по 31.12.2016 та з 01.01.2018 по 31.12.2018; п.49.18.5 п.49.18 ст.49, п.177.5, 177.11 ст.177 ПК України в частині неподання декларації про майновий стан та доходи за 2016 та 2018 роки; пп.177.5.2 п.177.5 ст.177 ПК України щодо неподання декларації про майновий стан та доходи за І квартал 2018 року; п.177.1-177.2 ст.177 ПК України в частині заниження податку на доходи фізичних осіб від здійснення підприємницької діяльності загальну суму 1229707.34 грн., а саме заниження у 2016 на 207465.48 грн, у 2018 на 1022241.86 грн.; ст.168, 176 , пп.1.2, 1.6 п.161 підрозділу 10 розділу ХХ ПК України в частині заниження податкових зобов`язань по військовому збору у перевіряємому періоді в сумі 102475.61 грн., в т.ч. у 2016 на 17288.79 грн.,у 2018 на суму 85186.82 грн.; ч.2 ст.6 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» в частині неподання звіту за 2016 рік та надання звіту за 2018 рік не встановленої форми; п.1 ч.1 ст.4, п.1 ч.2 ст.6, п.2 ч.1 ст.7, ч.2 ст. 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», а саме заниження ЄСВ за 2016 та 2018 року на загальну суму 242371.80 грн., в тому числі у 2016 -94941.00 грн., у 2018- 147430.80 грн.; п. 181.1 ст.181, п.183.4 ст.184, п.185.1 ст.185, п.187.1 ст.187, п.188.1 ст.188 ПК України щодо заниження податкового зобов`язання з податку на додану вартість у 2018 році розмірі 1137298.60 грн.; п.44.1 , 44.3 ст.44 ПК України; ст. 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» при розрахунках за готівкові кошти з покупцями не застосовувалася книга обліку розрахункових операцій та розрахункові книжки з додержанням встановленого порядку їх ведення.
Не погодившись з висновками акту перевірки позивачем подано заперечення, за результатами розгляду яких листом від 25.06.2019 за № 15714/ФОП/20-40-13-06-16 ФОП ОСОБА_1 повідомлено про те, що висновки акту перевірки залишені без змін.
Порушення, встановлені актом перевірки, стали підставою для винесення податкових повідомлень рішень від 01.07.2019 № 00009831306, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб у розмірі 1537134.18 грн., в тому числі основний платіж 1229707.34 грн., штрафна санкція 307426.84 грн.; № 00009821306, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з військового збору у розмірі 128904.52 грн., в тому числі основний платіж 102475.61 грн., штрафна санкція 25618.91.84 грн.; № 00009871306, яким до позивача застосована штрафна санкція у розмірі 510.00 грн.; № 00009791306, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість у розмірі 1421623.25 грн, в тому числі основний платіж 1137298.60 грн., штрафна санкція 284324.65 грн.; № 00009851306, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з єдиного податку з фізичних осіб у розмірі 337399.69 грн, в тому числі основний платіж 269919.75 грн., штрафна санкція 67479.94 грн.; № 00009841306, яким позивачу застосовано штраф у розмірі 510.00 грн.; № 00009861306, яким позивачу застосовано штрафу сумі 1.00 грн.; рішення про застосування штрафних санкцій за неподання, несвоєчасне подання, подання не за встановленою формою звітності, передбаченої Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» № 00009811306, яким застосовано штраф у розмірі 170.00 грн.; рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску № 00009781306 про нарахування штрафної санкції у розмірі 43225.38 грн.; рішення про застосування штрафних санкцій за неподання, несвоєчасне подання, подання не за встановленою формою звітності, передбаченої Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» № 00009801306, яким застосовано штраф у розмірі 170.00 грн.
Також контролюючим органом винесено вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 01.07.2019 № Ф-00000771306 у сумі 242371.80 грн, яка за результатами адміністративного оскарження була скасована рішенням від 12.09.2019 № 1535-16/99-00-08-05-04 у зв`язку із невірно зазначеною підставою її формування, однак із винесенням у подальшому вимоги від 25.09.2019 № Ф-00000113306 щодо сплати недоїмки з ЄСВ у розмірі 242371.80 грн. 
Рішенням від 12.09.2019 № 1535-16/99-00-08-05-04 інші податкові повідомлення-рішення відповідача-2, прийняті на підставі акта перевірки, залишені без змін.
Не погоджуючись із відповідачами, позивач звернувся до суду з позовом про скасування  рішень відповідачів, прийнятими на підставі акта від 31.05.2019 № 1860/20-40-13-06-08/ НОМЕР_1 .
Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив із того, що відповідачами не доведено правомірності винесення податкових повідомлень-рішень від 01.07.2019: № 00009831306 з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування; № 00009821306 про сплату військового збору, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування; № 00009791306 з податку на додану вартість; № 00009851306 з єдиного податку з фізичних осіб; № 00009861306 про застосування штрафних (фінансових) санкцій за порушення законодавства про патентування, порушення норм регулювання обігу готівки та застосування РРО та рішень від 01.07.2019: №00009801306 про застосування штрафних санкцій за неподання, несвоєчасне подання звітності з ЄСВ за 2018 рік; №00009811306 за неподання, несвоєчасне подання звітності з ЄСВ за 2016 рік, а також правомірності винесення податкової вимоги про сплату єдиного внеску в сумі 242371.80 грн. Водночас суд першої інстанції дійшов висновку про передчасність застосування штрафних санкцій, визначених повідомленнями-рішеннями від 01.07.2019: № 00009871306 про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску; № 00009841306 зі сплати штрафних (фінансових) санкцій з податку на доходи фізичних осіб.
Колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції, оскільки вони знайшли своє підтвердження під час апеляційного розгляду справи.
Відповідно до підпункту 75.1.2 пункту 75.1 статті 75 ПК України документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов`язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.
Документальною виїзною перевіркою вважається перевірка, яка проводиться за місцезнаходженням платника податків чи місцем розташування об`єкта права власності, стосовно якого проводиться така перевірка.
Згідно з статтею 83 ПК України для посадових осіб контролюючих органів під час проведення перевірок підставами для висновків є: документи, визначені цим Кодексом; податкова інформація; експертні висновки; судові рішення; податкові консультації, інші матеріали, отримані в порядку та у спосіб, передбачені цим Кодексом або іншими законами, контроль за дотриманням яких покладений на контролюючі органи.
Встановлення контролюючим органом правопорушення стосовно отриманого платником податків доходу, без перевірки документів на переконання суду, є неприйнятним, оскільки у будь-якому випадку документальна перевірка вимагає дослідження документів, на підставі яких встановлюються податкові правопорушення. Сам вид перевірки (позапланова невиїзна документальна), без надання платником податків відповідних пояснень та документів, що стосуються предмету перевірки, позбавляє контролюючий орган можливості об`єктивно здійснити аналіз законності діяльності такого платника й дійти обґрунтованих висновків стосовно податкового правопорушення.
При документальному способі дослідження саме первинні документи є предметом такого дослідження, тоді як висновок контролюючого органу про податкове правопорушення по факту відсутності документів можливий виключно у випадку їх ненадання податковому органу платником податку під час проведення належної перевірки.
Дані перевірок результатів діяльності платника податків є необхідною передумовою для прийняття податкових повідомлень-рішень у разі встановлення контролюючим органом порушень податкового та іншого законодавства.
Пунктом четвертим частини другої статті шостої Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" визначено, що платник податку зобов`язаний подавати звітність та сплачувати до органу доходів і зборів за основним місцем обліку платника єдиного внеску у строки, порядку та за формою, встановленими центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, за погодженням з Пенсійним фондом та фондами загальнообов`язкового державного соціального страхування. У разі надсилання звітності поштою вона вважається поданою в день отримання відділенням поштового зв`язку від платника єдиного внеску поштового відправлення із звітністю. 
В акті перевірки №1860/20-40-13-06-08/ НОМЕР_1 від 31.05.2019 контролюючим органом зазначено, що згідно з листом ДФС від 22.11.2018 №36393/7/99-99-13-04-03-17 позивач користувався послугами ТОВ «Нова пошта» та ТОВ «Пост Фінанси» та протягом 2016-2018 здійснював торгівлю господарськими товарами шляхом поштових відправлень.
Із відомостей, наданих ТОВ «Нова пошта» та ТОВ «Пост Фінанси» про суми виплачених доходів, позивач за 2016-2018 реалізував господарчі товари на загальну суму 10138544.00 грн.
31.01.2019 за вих. №2597/ФОП/20-40-13-04-11 ГУ ДФС у Харківській області сформовано та скеровано на адресу позивача, яка зазначена у витягу з ЄДРПОУ письмовий запит про надання пояснень та їх документального підтвердження щодо реалізації товарів у 2016 - 2018 роках із залученням ТОВ «Нова Пошта» (а.с.13).
Поштове відправлення, у якому направлено зазначений запит, позивачу не вручено та повернуто на адресу податкового органу із відміткою відділення поштового зв`язку «за закінченням встановленого строку зберігання» (а.с.15-16).
В акті перевірки вказано, що в ході останньої використані: листи ДФС від 22.11.2018 №36393/7/99-99-13-04-03-17, від 16.11.2018 № 35805/7/99-99-13-04-03-17, інформація з ЄДРПОУ, інформаційні довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомості, інформація з баз даних НАІС ДАІ .
У свою чергу з вказаних документів лише лист ДФС від 22.11.2018 №36393/7/99-99-13-04-03-17 містить інформацію про суми отриманих позивачем як фізичною особою через ТОВ «Пост Фінанс» грошових переказів за відправлення із залученням ТОВ «Нова Пошта».
Інші документальні підтвердження щодо сум отриманого позивачем доходу за період 2016-2018 роки в сумі 10138544.00 грн., відповідачами до матеріалів справи не надано, як не надано доказів направлення на адресу позивача та отримання ним запиту про надання інформації від 19.04.2019, на яке міститься посилання в акті перевірки. (а.с.20). 
Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що за відсутності будь-якої інформації щодо реалізації позивачем господарських товарів за період 2016-2018 роки, лист ДФС від 22.11.2018 №36393/7/99-99-13-04-03-17 не може бути належним та допустимим доказом на підтвердження правомірності винесення оскаржуваних податкових повідомлень -рішень.
Доказів реалізації товарів від власного імені позивачем та, як наслідок, отримання за це грошових коштів, акт перевірки не містить, тоді як за правилами надання послуг ТОВ «Нова пошта» інтереси клієнта, якій надаються послуги можуть представляти їх довірені особи, що в силу положень ст.293 ЦК України створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки саме для особи, інтереси якої представляються.
Водночас судом першої інстанції установлено, що у період з 01.01.2016 по 04.09.2017 позивач не здійснював підприємницьку діяльність та не був зареєстрований як ФОП. У зазначений період ОСОБА_1 співпрацював з іншими суб`єктами господарювання як довірена особа, здійснюючи відправлення посилок в інтересах цих осіб через ТОВ «Нова пошта».
Із 05.09.2017, після реєстрації в якості суб`єкта господарювання - ФОП, позивач здійснював діяльність на загальній системі оподаткування і з 01.10.2017 обрав спрощену систему оподаткування та був платником єдиного податку 2 групи.
Звіти про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску за 2017-2018 роки позивачем як платником єдиного податку направлялися до контролюючого органу, що підтверджується матеріалів справи (а.с.98-104). 
Отже, суд першої інстанції обґрунтовано виходив із того, що формування відповідачами висновків про порушення податкового законодавства без перевірки первинної документації платника податків є неприпустимим, оскільки такі висновки не можуть відповідати дійсним фактичним обставинам. Окрім того, встановлення відповідачами порушення за відсутності первинних документів та без з`ясування як сутності господарської діяльності позивача так і факту такої діяльності у період, що перевірявся за наявними обставинами, не а правомірним.
Ураховуючи викладене вище, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що відповідачами у справі не доведено правомірності винесення податкових повідомлень рішень від 01.07.2019: № 00009831306, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб у розмірі 1537134.18 грн, в тому числі основний платіж 1229707.34 грн., штрафна санкція 307426.84 грн.; № 00009791306, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість у розмірі 1421623.25 грн, в тому числі основний платіж 1137298.60 грн., штрафна санкція 284324.65 грн.; № 00009851306, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з єдиного податку з фізичних осіб у розмірі 337399.69 грн, в тому числі основний платіж 269919.75 грн., штрафна санкція 67479.94 грн.
Водночас, оскільки під час судового розгляду у суді першої інстанції відповідачами не підтверджено неправомірність визначення позивачем розміру доходу, з якого обчислюється єдиний внесок, колегія суддів також погоджується із висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для застосування до позивача штрафних санкцій, визначених п.4 ч.2 ст.6 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» та скасування рішень про застосування штрафних санкцій за неподання, несвоєчасне подання, подання не за встановленою формою звітності, передбаченої Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» № 00009811306 та № 00009801306 у сумі по 170.00 грн. відповідно.
Щодо висновків суду першої інстанції про неправомірність нарахування єдиного внеску та військового збору, колегія суддів зазначає таке.
Порядок нарахування військового збору встановлений пунктом 16-1 підрозділу 10 Розділу ХХ ПК України, відповідно до якого тимчасово, до набрання чинності рішенням Верховної Ради України про завершення реформи Збройних Сил України, встановлюється військовий збір.
Підпунктами 1.1-1.6 пункту 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ "Перехідні положення" ПК України визначено, що платниками збору є особи, визначені пунктом 162.1 статті 162 цього Кодексу. Об`єктом оподаткування збором є доходи, визначені статтею 163 цього Кодексу. Ставка збору становить 1,5 відсотка від об`єкта оподаткування, визначеного підпунктом 1.2 цього пункту. Нарахування, утримання та сплата (перерахування) збору до бюджету здійснюються у порядку, встановленому статтею 168 цього Кодексу, за ставкою, визначеною підпунктом 1.3 цього пункту. Відповідальними за утримання (нарахування) та сплату (перерахування) збору до бюджету є особи, визначені у статті 171 цього Кодексу. Платники збору зобов`язані забезпечувати виконання податкових зобов`язань у формі та спосіб, визначені статтею 176 цього Кодексу.
Відповідно до підпункту 1.7 пункту 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ "Перехідні положення" ПК України (в редакції до 01.01.2019 року) звільняються від оподаткування збором доходи, що згідно з розділом IV цього Кодексу не включаються до загального оподатковуваного доходу фізичних осіб (не підлягають оподаткуванню, оподатковуються за нульовою ставкою), крім доходів, зазначених у підпунктах 165.1.2, 165.1.18, 165.1.25, 165.1.52 пункту 165.1 статті 165 цього Кодексу.
Згідно із пунктом 1 частини 1 статті 4 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" № 2464-VІ (далі - Закон України № 2464-VІ) платниками єдиного внеску є: фізичні особи - підприємці, зокрема ті, які використовують працю інших осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством про працю, чи за цивільно-правовим договором (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців); фізичні особи, які забезпечують себе роботою самостійно.
Пунктом 2 статті 7 Закону України № 2464-VІ ( в редакції з 01.01.2016 року) встановлено, що для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) єдиний внесок нараховується - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць.
Згідно із частиною 5 статті 8 Закону України № 2464-VІ ( в редакції з 01.01.2016 року) Єдиний внесок для платників, зазначених у статті 4 цього Закону, встановлюється у розмірі 22 відсотки до визначеної статтею 7 цього Закону бази нарахування єдиного внеску.
Наведені норми свідчать, що єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є похідним від податку на доходи фізичних осіб. Відповідно до частини 4 статті 25 Закону України № 2464-VІ орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату. Вимога про сплату недоїмки є виконавчим документом.
Платник єдиного внеску зобов`язаний протягом десяти календарних днів з дня надходження вимоги про сплату недоїмки сплатити суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею.
У разі якщо платник єдиного внеску протягом десяти календарних днів з дня надходження вимоги не сплатив зазначені у вимозі суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею, не узгодив вимогу з органом доходів і зборів, не оскаржив вимогу в судовому порядку або не сплатив узгоджену суму недоїмки протягом десяти календарних днів з дня надходження узгодженої вимоги, орган доходів і зборів надсилає в порядку, встановленому законом, до підрозділу державної виконавчої служби вимогу про сплату недоїмки.
Водночас, сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені Законом України №2464VІ, є недоїмкою та стягується з нарахуванням пені та застосуванням штрафів (частини 3 статті 25 Закону України № 2464-VІ).
Відповідно до пункту 3 частини 11 статті 25 Закону України №2464-VІ за донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску накладається штраф у розмірі 10 відсотків зазначеної суми за кожний повний або неповний звітний період, за який донараховано таку суму, але не більш як 50 відсотків суми донарахованого єдиного внеску.
Як убачається із матеріалів справи відповідачем-2 прийнято рішення від 01.07.2019 № 00009781306 про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску, яким застосовано штрафні санкції в сумі 43225.38 грн., рішення від 01.07.2019 № 00009821306 про нарахування військового збору у розмірі 102475.61 грн. та штрафу у розмірі 25618.91 грн., а також сформовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування на суму 242371.80 грн.
З урахуванням встановленої за результатами розгляду справи відсутності порушень позивачем зазначених вище норм, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про наявність підстав для скасування рішень № 00009821306, № 00009781306  від 01.07.2019 та вимоги від 25.09.2019 №Ф-00000113306.
Також, з урахуванням того, що під час судового розгляду не знайшло свого підтвердження отримання позивачем доходу у розмірі , що перевищує нормативи ст. 296.10 ст.296 ПК України, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що за таких умов податкове повідомлення-рішення від 01.07.2019 № 00009861306, яким до позивача застосовано штрафу сумі 1.00 грн. за незастосування у власній господарській діяльності реєстраторів розрахункових операцій, підлягає скасуванню.
Щодо висновків суду першої інстанції про передчасність застосування до позивача штрафних санкцій за ненадання та/або неведення документів первинного бухгалтерського обліку, колегія суддів зазначає таке.
Пунктами 177.5.2, 177.10, 177.11 ст.177 ПК України визначено, що фізичні особи - підприємці, які зареєстровані протягом року в установленому законом порядку або перейшли із спрощеної системи оподаткування на загальну систему оподаткування чи сплачували фіксований податок до набрання чинності цим Кодексом, подають податкову декларацію за результатами звітного кварталу, в якому розпочата така діяльність або відбувся перехід на загальну систему оподаткування. Вперше зареєстровані підприємці в податковій декларації також зазначають інформацію про майновий стан та доходи за станом на дату державної реєстрації підприємцем. Платники податку розраховують та сплачують авансові платежі у строки, визначені підпунктом 177.5.1 пункту 177.5 цієї статті, що настануть у звітному податковому році; фізичні особи - підприємці зобов`язані вести Книгу обліку доходів і витрат та мати підтверджуючі документи щодо походження товару. Форма Книги обліку доходів і витрат та порядок її ведення визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику. Для реєстрації Книги обліку доходів і витрат фізичні особи - підприємці подають до контролюючого органу за місцем обліку примірник Книги у разі обрання способу ведення Книги у паперовому вигляді. Фізичні особи - підприємці застосовують реєстратори розрахункових операцій відповідно до Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг". Фізичні особи - підприємці подають річну податкову декларацію у строк, визначений підпунктом 49.18.5 пункту 49.18 статті 49 цього Кодексу, в якій поряд з доходами від підприємницької діяльності мають зазначатися інші доходи з джерел їх походження з України та іноземні доходи.
Положеннями ст.120, 121 ПК України визначено, що неподання (крім випадків, якщо податкова декларація не подається відповідно до пункту 49.2 статті 49 цього Кодексу) або несвоєчасне подання платником податків або іншими особами, зобов`язаними нараховувати і сплачувати податки та збори, податкових декларацій (розрахунків), а також іншої звітності, обов`язок подання якої до контролюючих органів передбачено цим Кодексом, -тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 170 гривень, за кожне таке неподання або несвоєчасне подання. Незабезпечення платником податків зберігання первинних документів, облікових та інших регістрів, бухгалтерської та статистичної звітності, інших документів з питань обчислення і сплати податків та зборів протягом установлених статтею 44 цього Кодексу строків їх зберігання та/або ненадання платником податків контролюючим органам оригіналів документів (крім документів, отриманих з Єдиного реєстру податкових накладних) чи їх копій при здійсненні податкового контролю у випадках, передбачених цим Кодексом, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 510 грн.
Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що за умов недоведення обставин надсилання на адресу позивача, вручення уповноваженій особі запитів щодо надання документів для проведення документальної позапланової невиїзної перевірки, в тому числі повідомлення про проведення перевірки № 425 від 19.04.2019, застосування до позивача штрафних санкцій за ненадання та/або неведення документів первинного бухгалтерського обліку є передчасним.
Тому судом першої інстанції правомірно  скасовано винесені відповідачем-2 податкові повідомлення-рішення від 01.07.2019 № 00009871306 та № 00009841306, яким позивачу застосовано штрафи у сумі по 510.00 грн.
Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.
Згідно зі статтею 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду  - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно установив обставини справи та ухвалив судове рішення із додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, тому оскаржуване рішення слід залишити без змін.
Ураховуючи, що у задоволенні апеляційної скарги відмовлено  у повному обсязі, колегія суддів дійшла висновку, що судові витрати зі сплаті судового збору розподілу не підлягають.
Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Харківській області  залишити без задоволення.
Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 20.11.2019 року по справі № 520/9703/19  залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя 		В.В. Зеленський	
Судді	   	Я.В. П`янова   І.С. Чалий	
Повний текст постанови складено  25.02.2020 року

1