ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1045/20 Справа № 204/5567/19 	  	Суддя у 1-й інстанції - Дубіжанська Т. О. Суддя у 2-й інстанції - Городнича В. С.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2020 року                                                                м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого - Городничої В.С.,
суддів - Варенко О.П., Лаченкової О.В.,
за участю секретаря - Порубай М.Л., 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на ухвалу Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 21 серпня 2019 року про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , Товариства з обмеженою відповідальністю «СФГ ГЕРМЕС», Головне управління Держспоживслужба в Дніпропетровській області про визнання недійсним договору купівлі-продажу, зобов`язання скасувати державну реєстрацію права власності на комбайн, витребування майна з чужого незаконного володіння, –
ВСТАНОВИЛА:

       У серпні 2019 року ОСОБА_2 звернулася до суду першої інстанції з позовом до  ОСОБА_1 , ТОВ «СФГ ГЕРМЕС», Головне управління Держспоживслужба в Дніпропетровській області про визнання недійсним договору купівлі-продажу, зобов`язання скасувати державну реєстрацію права власності на комбайн, витребування майна з чужого незаконного володіння.
       19 серпня 2019 року до суду надійшла заява позивача про забезпечення позову, в якій вона просила накласти арешт на комбайн зернозбиральний реєстраційний номер НОМЕР_1 , марки CLAАS DOMINANTOR-204-MEGA, 1998 року випуску, заводський номер № НОМЕР_2 , двигун № НОМЕР_3 . 
       В обґрунтування вимог зазначала, що позов містить вимоги про витребування майна, комбайну вартістю 830126,61 грн. Також, позивач вказала, що право власності на комбайн зареєстровано за ОСОБА_1 , а сам комбайн перебуває у ТОВ «СФГ Гермес», тому спосіб забезпечення позову є співмірним із заявленими вимогами та відповідає вимогам закону, з урахуванням існування обставин, при яких ОСОБА_1 може безперешкодно здійснити відчуження комбайну. Крім того, з листопада 2018 року по теперішній час ОСОБА_1 знаходиться в розшуку, місце його проживання, перебування невідомі. Враховуючи, що існує реальна загроза відчуження спірного майна, що призведе до ускладнення виконання можливого майбутнього рішення по даній справі, що не відповідатиме принципам ефективності захисту порушеного права та принципами верховенства права, позивачка звернулася до суду з даною заявою. 
       Ухвалою Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 21 серпня 2019 року заяву позивача ОСОБА_2 про забезпечення позову задоволено. Накладено арешт на комбайн зернозбиральний реєстраційний номер НОМЕР_1 , марки CLASS DOMINANTOR-204-MEGA, 1998 року випуску, заводський номер № НОМЕР_2 , двигун № НОМЕР_3 .
       Ухвалою Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 22 жовтня 2019 року виправлено допущену описку в ухвалі Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 21 серпня 2019 року, зазначивши марку комбайну «CLAАS DOMINANTOR-204-MEGA» та третю особу «Головне управління Держспоживслужба в Дніпропетровській області».
       Не погодившись з ухвалою Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 21 серпня 2019 року про забезпечення позову,  ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану ухвалу, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права. 
       Апеляційна скарга мотивована тим, що матеріали справи не містять доказів щодо необхідності вжиття відповідних заходів (накладення арешту на комбайн), а лише посилання ОСОБА_2 на те, що існують обставини при яких ОСОБА_1 може безперешкодно здійснити відчуження комбайну; суд не перевірив дійсне існування таких обставин, не пересвідчився в обгрунтованості забезпечення позову; ОСОБА_2 було подано заяву про забезпечення позову без додержання вимог ст. 151 ЦПК України, зокрема, відсутня пропозиція ОСОБА_2 , як заявника, щодо зустрічного забезпечення. 
ОСОБА_2 відповідно до ст. 360 ЦПК України подала відзив, в якому просила апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 21 серпня 2019 року про забезпечення позову — без змін, посилаючись на незаконність та необґрунтованість доводів апеляційної скарги.
       Інші учасники справи своїм правом, передбаченим положеннями ст. 360 ЦПК України щодо подання відзиву на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , не скористалися.
       Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваної ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду залишити без змін, з наступних підстав.
       Задовольняючи заяву про забезпечення позову, суд першої інстанції посилався на те, що невжиття заходів забезпечення позову може дійсно утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду, а спосіб забезпечення позову є співмірним із заявленими позовними вимогами та відповідає вимогам закону, з урахуванням існування обставин, на які зауважує позивач у своїй заяві.
       Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, з наступних підстав.
       Згідно ч. 1 ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.
       Згідно п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 року №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів. Наприклад, обмеження можливості господарюючого суб`єкта користуватися та розпоряджатися власним майном іноді призводить до незворотних наслідків.
       Єдиною підставою для забезпечення позову має слугувати обґрунтоване припущення, що невжиття відповідних заходів забезпечення позову може утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду у разі задоволення позову.
       Згідно п. 20 Постанови пленуму ВССУ від 7 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» з метою забезпечення знаходження майна у володінні відповідачів на час судового розгляду позову про право на це майно суд за клопотанням позивача може вжити заходи забезпечення позову, наприклад, накласти арешт на майно, заборонити відповідачеві вчиняти певні дії (розпоряджатися і/або користуватися спірним майном), заборонити державному реєстратору прав на нерухоме майно вносити зміни до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
       Відповідно до п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосовування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22 грудня 2006 року №9 заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи. Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.
       Як вбачається з матеріалів справи, між сторонами виник спір з приводу комбайна зернозбирального, реєстраційний номер НОМЕР_1 , марки CLAАS DOMINANTOR-204-MEGA, 1998 року випуску, заводський номер № НОМЕР_2 , двигун № НОМЕР_3 , вартістю 830126,61 грн. Крім того, право власності на комбайн зареєстровано за ОСОБА_1 , а сам комбайн перебуває у ТОВ «СФГ Гермес».
       Враховуючи те, що між сторонами дійсно існує спір, а невжиття заходів забезпечення позову може утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду, суд першої інстанції обґрунтовано задовольнив заяву про забезпечення позову.
       Доводи апелянта про те, що позивачем до заяви про забезпечення позову не надано доказів існування ризиків невиконання рішення у даній справі, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки позов позивача містить вимоги про визнання недійсним договору купівлі-продажу № 0057-167 від 10.05.2016 комбайну, витребування майна (комбайну вартістю 830 126,61 грн.), відновлення становища, яке існувало до видання акту реєстрації комбайну на ім`я ОСОБА_1 шляхом поновлення реєстрації за ОСОБА_2 права власності на комбайн та вимоги про стягнення грошових коштів (доходу від використання незаконно отриманого майна) у сумі 285 738,23 грн. Вказане свідчить про те, що майно, на яке було накладено арешт судом першої інстанції, є предметом спору, а тому забезпечення позову у вказаний спосіб є співмірним заявленим вимогам, а їх невжиття може утруднити виконання рішення суду, оскільки право власності на майно, яке є предметом спору, зареєстроване за ОСОБА_1 , який може його відчужити без відома та дозволу інших осіб, що призведе до утруднення виконання можливого рішення суду та подальшого ефективного захисту прав позивача. Таким чином, предметом спору в даному випадку, в тому числі, є правомірність відчуження майна, а тому накладення на нього арешту відповідає меті забезпечення позову.
       Безпідставними є доводи апеляційної скарги про те, що позивачем в заяві не зазначено пропозицій щодо зустрічного забезпечення.
       Так, заява про забезпечення позову повинна містити пропозиції заявника щодо зустрічного забезпечення відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 151 ЦПК України. Водночас тлумачення цієї норми процесуального закону як обов`язок у кожному випадку подання заяви про забезпечення позову одночасно пропонувати конкретне зустрічне забезпечення є помилковим, оскільки не відповідає дійсному змісту цієї норми, не враховує її взаємозв`язку з положеннями ст.ст. 154, 155 ЦПК України та з підставами, предметом і видом забезпечення кожного конкретного позову.
       Норма п. 6 ч. 1 ст. 151 ЦПК України сформульована як “пропозиції заявника щодо зустрічного забезпечення”, а не пропозиції “про” зустрічне забезпечення, тобто, допускає як пропозицію про застосування зустрічного забезпечення, якщо за обставинами справи таке вимагається чи є необхідним, так і вказівку на те, що з огляду на обставини справи (на предмет позову, вид запропонованого забезпечення позову) для застосування зустрічного забезпечення підстав чи потреби немає.
       Приведені в апеляційній скарзі доводи апелянтом не можуть бути прийняті до уваги, оскільки зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх переоцінці та особистого тлумачення апелянтом норм процесуального закону.
       Відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.
       Крім цього, зазначене також узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, відповідно до якої пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року).
       Згідно ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
       Таким чином, доводи апеляційної скарги є необґрунтованими, а ухвала суду відповідає вимогам закону та матеріалам справи.
Керуючись ст. ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів, –

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
Ухвалу Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 21 серпня 2019 року про забезпечення позову– залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

       Головуючий:                                                                 В.С. Городнича

Судді:                                                                         О.П. Варенко

                                                                        О.В. Лаченкова