П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ
18грудня 2019 року
м. Київ
Справа № 520/3014/19
Провадження № 11-998апп19
Велика Палата Верховного Суду у складі:
судді-доповідача Золотнікова О. С.,
суддів Антонюк Н. О., Анцупової Т. О., Бакуліної С. В., Британчука В. В., Власова Ю. Л., Гриціва М. І., Гудими Д. А., Єленіної Ж. М., Кібенко О. Р., Князєва В. С., Лобойка Л. М., Лященко Н. П., Прокопенка О. Б., Рогач Л. І., Ткачука О. С., Уркевича В. Ю., Яновської О. Г.
розглянула в порядку письмового провадження касаційну скаргу Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма ім. Т. Г. Шевченка» (далі - Товариство) на ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 23 квітня 2019 року (суддя Зінченко А. В.) та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 12 червня 2019 року (судді Подобайло З. Г., Григоров А. М., Бартош Н. С.) у справі № 520/3014/19 за позовом Товариства до державного реєстратора Великобурлуцької районної державної адміністрації Харківської області Кривошея Віталія Олександровича (далі - Держреєстратор) про визнання протиправними дій та
ВСТАНОВИЛА:
Короткий зміст позовних вимог та їх обґрунтування
1.   У березні 2019 року Товариство звернулося до суду з позовом до Держреєстратора, у якому просило визнати протиправними дії відповідача під час проведення державної реєстрації договору оренди землі від 01 липня 2017 року б/н, укладеного між ОСОБА_1 і Фермерським господарством «Гниличанська нива» (далі - ФГ «Гниличанська нива»).
2.   Позов мотивовано тим, що під час реєстрації права оренди земельної ділянки площею 5,67 га з кадастровим номером 6321688800:01:002:0021 за ФГ «Гниличанська нива» Держреєстратор на порушення вимог Закону України від 01 липня 2004 року № 1952-IV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», а також Порядку реєстрації договорів оренди земельної частки (паю), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24 січня 2000 року № 119, не перевірив інформацію щодо зареєстрованих прав на вказану земельну ділянку. При цьому вказана земельна ділянка була передана в оренду Товариству на підставі договору оренди земельної ділянки від 29 грудня 2007 року № 021-1, укладеного між її власником - ОСОБА_1 і позивачем, який було зареєстровано 17 червня 2008 року. Вказаний договір оренди земельної ділянки є дійсним, ніким не оскаржувався, і, крім того, власнику земельної ділянки регулярно сплачувалася орендна плата.
Короткий зміст рішень судів попередніх інстанцій
3.   Харківський окружний адміністративний суд ухвалою від 23 квітня 2019 року закрив провадження в цій справі на підставі пункту 1 частини першої статті 238 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), оскільки справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.
4.   Другий апеляційний адміністративний суд постановою від 12 червня 2019 року залишив без змін ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 23 квітня 2019 року.
5.   Судові рішення мотивовано тим, що цей спір не є публічно-правовим, а має приватноправовий характер, а тому не підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства.
Короткий зміст та обґрунтування наведених у касаційній скарзі вимог
6.   Не погодившись із рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, Товариство в касаційній скарзі зазначило, що суди порушили норми матеріального та процесуального права. 
7.   На думку скаржника, розгляд цієї справи відповідно до статей 2, 3, 5, 19 КАС України повинен здійснюватися саме адміністративним судом.
8.   На підставі викладеного скаржник просить скасувати оскаржувані рішення судів попередніх інстанцій та задовольнити в повному обсязі позовні вимоги Товариства.
Позиція інших учасників справи
9.   У відзиві на касаційну скаргу Держреєстратор зазначив, що вважає касаційну скаргу необґрунтованою, безпідставною та такою, що не підлягає задоволенню.
10.        На думку відповідача, між Держреєстратором і Товариством не виник публічно-правовий спір, оскільки оскаржувані дії стосуються державної реєстрації прав іншої особи, а не позивача.
11.        З огляду на це відповідач вважає, що спірні правовідносини пов`язані з порушенням майнових прав позивача, цей спір не є публічно-правовим, а має приватноправовий характер і повинен вирішуватися судами за правилами Цивільного процесуального кодексу України.
12.        У зв`язку з викладеним Держреєстратор просить відмовити Товариству в задоволенні касаційної скарги, а оскаржувані рішення судів попередніх інстанцій залишити без змін.
Рух касаційної скарги
13.        Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду ухвалою від 12 липня 2019 року відкрив касаційне провадження за вказаною касаційною скаргою, а ухвалою від 12 вересня 2019 року справу передав на розгляд Великої Палати Верховного Суду відповідно до частини шостої статті 346 КАС України, а саме у зв`язку з оскарженням учасником справи судових рішень з підстав порушення правил предметної юрисдикції.
14.        Велика Палата Верховного Суду ухвалою від 02жовтня 2019 року прийняла та призначила цю справу до касаційного розгляду в порядку письмового провадження без виклику її учасників з огляду на практику Європейського суду з прав людини про доцільність розгляду справи на основі письмових доказів у випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права (рішення від 08 грудня 1983 року у справі «Аксен проти Німеччини», заява № 8273/78; рішення від 25 квітня 2002 року у справі «Варела Ассаліно проти Португалії», заява № 64336/01).
Обставини справи, установлені судами попередніх інстанцій
15.        29 грудня 2007 року між ОСОБА_1 і Товариством укладено договір оренди земельної ділянки з кадастровим номером 6321688800:01:002:0021 строком на 20 років, який зареєстрований державним реєстратором Лозебним О. А. у Вовчанському районному відділі Харківської регіональної філії Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру», про що у Державному реєстрі земель вчинено відповідний запис.
16.        01 липня 2017 року Держреєстратор здійснив державну реєстрацію договору оренди земельної ділянки від 01 липня 2017 року б/н площею 5,67 га з кадастровим номером 6321688800:01:002:0021, укладеного між ОСОБА_1 та ФГ «Гниличанська нива».
17.        Вважаючи дії відповідача протиправними, Товариство звернулося до суду із цим позовом.
ПОЗИЦІЯ ВЕЛИКОЇ ПАЛАТИ ВЕРХОВНОГО СУДУ
Релевантні джерела права й акти їх застосування. Оцінка висновків суду, рішення якого переглядається, та аргументів учасників справи
18.        Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
19.        Згідно із частиною першою статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
20.        На підставі пункту 7 частини першої статті 4 КАС України суб`єктом владних повноважень є орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.
21.        Пунктом 1 частини першої статті 19 КАС України визначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом установлено інший порядок судового провадження.
22.        Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.
23.        Публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Проте сама собою участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір з публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції.
24.        Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.
25.        Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.
26.        Разом з тим приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.
27.        Як установлено матеріалами справи, Товариство звернулося до суду з позовом про визнання протиправними дій Держреєстратора під час проведення державної реєстрації договору оренди землі від 01 липня 2017 року б/н, укладеного між ОСОБА_1 і ФГ «Гниличанська нива». При цьому позов подано на захист порушеного, на думку позивача, права користування земельною ділянкою.
28.        Отже, між позивачем і ФГ «Гниличанська нива» існує спір про право користування земельною ділянкою, що унеможливлює вирішення заявлених позовних вимог у порядку адміністративного судочинства.
29.        Згідно з висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постанові від 04 вересня 2018 року у справі № 823/2042/16, якщо позивач не був заявником стосовно оскаржених ним реєстраційних дій, які були вчинені за заявою іншої особи, такий спір є спором про цивільне право незалежно від того, чи здійснено державну реєстрацію прав на нерухоме майно з дотриманням державним реєстратором вимог законодавства та чи заявляються, окрім вимог про скасування оспорюваного рішення, запису в державному реєстрі прав, вимоги про визнання недійсними правочинів, на підставі яких прийнято спірне рішення, здійснено оскаржуваний запис.
30.        Натомість до юрисдикції адміністративного суду належить спір, який виник між двома (кількома) суб`єктами стосовно їх прав та обов`язків у конкретних правових відносинах, у яких хоча б один суб`єкт законодавчо уповноважений владно керувати поведінкою іншого суб`єкта, а останній відповідно зобов`язаний виконувати вимоги та приписи такого суб`єкта владних повноважень (постанова Великої Палати Верховного Суду від 23 травня 2018 року у справі № 914/2006/17).
31.        Спір, що розглядається, не є спором між учасниками публічно-правових відносин, оскільки Держреєстратор, вчиняючи оскаржувані дії щодо державної реєстрації права оренди спірної земельної ділянки, не мав публічно-правових відносин саме з позивачем. Оскаржувані дії щодо державної реєстрації стосувалися реєстрації права іншої особи, а не позивача.
32.        Належним відповідачем у такому спорі має бути особа, реєстрацію речового права якої оскаржує позивач. Участь Держреєстратора як співвідповідача в разі, якщо позивач вважає його винним у порушенні його прав, не змінює приватноправового характеру цього спору.
33.        Згідно із частиною першою статті 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) кожна особа має право на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання.
34.        Одним зі способів захисту цивільного права є визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб (пункт 10 частини другої статті 16 ЦК України).
35.        Відповідно до пункту 6 частини першої статті 20 Господарського процесуального кодексу України господарські суди розглядають справи у спорах щодо права власності чи іншого речового права на майно (рухоме та нерухоме, в тому числі землю), реєстрації або обліку прав на майно, яке (права на яке) є предметом спору, визнання недійсними актів, що порушують такі права, крім спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, та спорів щодо вилучення майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності, а також справи у спорах щодо майна, що є предметом забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці.
36.        Ураховуючи те, що позовні вимоги у справі заявлено на захист порушеного, на думку позивача, права користування земельною ділянкою, на момент звернення до суду право користування цією земельною ділянкою зареєстровано за іншою особою, Велика Палата Верховного Суду, незважаючи на участь у спорі суб`єкта владних повноважень, дійшла висновку про те, що спір у цій справі виник між юридичними особами, а тому виходячи із суб`єктного складу сторін він має вирішуватися за правилами господарського судочинства. 
37.        При цьому визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з`ясування всіх обставин у справі з обов`язком суб`єкта владних повноважень доказувати правомірність своїх дій, бездіяльності чи рішень, на відміну від визначального принципу господарського (цивільного) судочинства, який полягає у змагальності сторін. Суд, який розглянув справу, не віднесену до його юрисдикції, не може вважатися «судом, встановленим законом» у розумінні пункту 1 статті 6 Конвенції.
38.        З огляду на викладене Велика Палата Верховного Суду вважає правильними рішення судів попередніх інстанцій про закриття провадження у справі, оскільки її не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
39.        Відповідно до пункту 1 частини першої статті 349 КАС України суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої та (або) апеляційної інстанцій без змін, а скаргу без задоволення.
40.        За правилами частини першої статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.
41.        Оскільки оскаржувані судові рішення прийнято з додержанням норм процесуального права, а правових висновків судів попередніх інстанцій скаржник не спростував, Велика Палата Верховного Суду не вбачає підстав для задоволення касаційної скарги.
Керуючись статтями 341, 345, 349, 350, 355, 356, 359 КАС України, Велика Палата Верховного Суду
ПОСТАНОВИЛА:
1. Касаційну скаргу Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма ім. Т. Г. Шевченка» залишити без задоволення. 
2. Ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 23 квітня 2019 року та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 12 червня 2019 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.
 
Суддя-доповідач                                                                                                 О. С. Золотніков
Судді:                                     Н. О. Антонюк                                                       В. С. Князєв
                                                Т. О. Анцупова                                                      Л. М. Лобойко
                                                С. В. Бакуліна                                                       Н. П. Лященко
                                                В. В. Британчук                                                        О. Б. Прокопенко
                                                Ю. Л. Власов                                                              Л. І. Рогач
                                                М. І. Гриців                                                            О. С. Ткачук
                                                Д. А. Гудима                                                              В. Ю. Уркевич
                                                Ж. М. Єленіна                                                       О. Г. Яновська
                                                О. Р. Кібенко