Дата документу 25.02.2020 Справа № 330/1226/19

П О С Т А Н О В А
 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

 
25 лютого 2020 року
м. Запоріжжя

Єдиний унікальний №330/1226/19
Провадження №22-ц/807/913/20

Запорізькій апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - Кримської О.М. (суддя-доповідач),
суддів: Дашковської А.В., Кочеткової І.В.,
за участю секретаря судового засідання Путій Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» на рішення Якимівського районного суду Запорізької області від 03 грудня 2019 року в складі судді Нестеренко Т.В. в справі за позовом акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
В С Т А Н О В И В :

У червні 2019 року АТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернувся до суду із позовом до  ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
В обґрунтування позовних вимог зазначило, що  ОСОБА_1 на підставі заяви б/н від 06 грудня 2006 року отримала у ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» кредит у розмірі 8 000 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.
Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту банк керувався п.п. 3.2, 3.3 Умов та Правил надання банківських послуг.
Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті, складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві.
В порушення норм закону та умов договору  ОСОБА_1 зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконувала, у зв`язку з чим станом на 30 квітня 2019 року має заборгованість 254 139,79 грн, яка складається з наступного: 6 660,81 грн - заборгованість за кредитом; 242 679,92 грн - заборгованість по процентам за користування кредитом; 4 799,06 грн - заборгованість за пенею та комісією.
Посилаючись на те, що кредитодавець може на свій розсуд вимагати від боржника повернення будь-якої частини заборгованості, просило суд стягнути з відповідачки на його користь заборгованість за кредитним договором б/н від 06 грудня 2006 року у розмірі 122 127,96 грн, яка складається з: 6 660,81 грн - заборгованість за кредитом, 115 467,15 грн - заборгованість по процентам за користування кредитом з 17.12.2006 по 29.06.2018, а також судові витрати в розмірі 1921 грн.

Рішенням Якимівського районного суду Запорізької області від 03 грудня 2019 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, АТ КБ «ПРИВАТБАНК» подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, недоведеність обставин, що мають значення для справи та невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, судові витрати стягнути з відповідача.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що сторонами при укладенні кредитного договору були досягнуті всі істотні умови договору, в заяві позичальника, яка підписана відповідачем, зазначено базову ставку за користування кредитом (36% на рік), тип кредитної картки, початкова сума кредитного ліміту, валюта кредиту, строк дії кредитного договору тощо. 
Судом першої інстанції не перевірено розрахунок заборгованості та доводи банку про те, що позичальник користувався грошовими коштами, виконував умови кредитного договору, частково сплачуючи заборгованість за договором, у тому числі відсотки, пеню та комісію, що відображено в розрахунку заборгованості, а отже визнав свої зобов`язання за угодою та розміри встановлених обов`язкових платежів.

Від ОСОБА_1 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому вона вказує, що суд першої інстанції, з урахуванням заперечень на позов, дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позову. Вказані висновки суду узгоджуються із правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною в постанові від 03.07.2019 в справі №14-131цс19. 
Також, зазначає, що суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за тілом кредиту за спливом строку позовної давності, оскільки строк дії картки закінчився у листопаді 2013 року, доказів укладання або продовження строків дії кредитного договору банком не надано. 
Посилаючись на вказані обставини, просить суд відмовити АТ КБ «ПРИВАТБАНК» в задоволенні апеляційної скарги в повному обсязі (а.с.173-177).

21 лютого 2020 року від ОСОБА_1 надійшла заява, в якій вона просить розглянути апеляційну скаргу без її участі та без участі її представника, в задоволенні апеляційної скарги відмовити (а.с.180).

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, пояснення представника АТ КБ «ПРИВАТБАНК», дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні (ч.ч.1,2,5 ст. 263 ЦПК України).

Рішення суду першої інстанції вказаним вимогам не відповідає.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із необґрунтованості заявлених позовних вимог.

З таким висновком суду першої інстанції колегія суддів не може погодитися.

За положеннями п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори.
За приписами ч. 1 ст. 207 ЦК України договір вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.
Частиною 1 статті 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Статтею 634 ЦК України визначено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлено однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Частиною 1 ст. 628 ЦК України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Згідно з ч. 1 ст. 638 та ч. 1 ст. 640 ЦК України договір є укладеним з моменту досягнення в належній формі згоди з усіх істотних умов договору.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Встановлено судом, що 08 грудня 2006 року ОСОБА_1 підписана заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку. Датою відкриття рахунку за номером картки НОМЕР_1 у заяві зазначено 06.12.2006 (а.с.12).
У заяві вказано, що відповідачка згодна з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між нею та банком договір про надання банківських послуг, а також, що вона ознайомилася та погодилася з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, які були надані їй для ознайомлення в письмовому вигляді. 

Згідно з наданим банком розрахунком, розмір заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором від 06.12.2006, станом на 30 квітня 2019 року, складає 254 139,79 грн, із яких: 6 660,81 грн - заборгованість за кредитом, 242 679,92 грн - несплачені проценти на прострочену заборгованість користування кредитом. Розмір заборгованості до стягнення банком визначено в сумі 122 127,96 грн, з яких: заборгованість за кредитом - 6 660,81 грн, заборгованість за процентами з 17.12.2006 по 29.06.2018 - 115 467,15 грн (а.с.8-11).

Як вбачається зі змісту заяви ОСОБА_1 (а.с.12/зворот), позичальниця отримала кредитну картку № НОМЕР_1 з кредитним лімітом 1 500 грн, строк дії якого відповідає строку дії картки, при цьому базова процентна ставка становить 36 процентів з розрахунку 360 днів на рік, погашення кредиту здійснюється щомісячними платежами в розмірі 7% від суми заборгованості шляхом внесення коштів на карту Клієнтом або списанням банком коштів з Дебетної картки.

За змістом розрахунку заборгованості та виписки з особового рахунку ОСОБА_1 вбачається, що відповідачка активно користувалася кредитними коштами з 23.12.2006 по лютий 2017 року, а також періодично сплачувала суми на погашення кредиту. Останній платіж в сумі 500 гривень ОСОБА_1 здійснила 17.02.2017 шляхом поповнення готівкою картки в терміналі самообслуговування (а.с.8-11,51-57,63-69).

Факт отримання грошових коштів відповідачкою в суді першої інстанції не оспорювався.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 визнає, що отримувала грошові кошти в розмірі 8 000 грн у вигляді кредитного ліміту на платіжну картку, проте вважає, що за вимогами банку про стягнення тіла кредиту сплив строк позовної давності, оскільки строк дії картки закінчився в листопаді 2013 року (а.с.177).

Довідкою ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» підтверджується, що ОСОБА_1 отримала 4 картки, при цьому остання № НОМЕР_2 зі строком дії до останнього дня 05.2017 року (а.с.111).

Крім того, факт користування відповідачкою картковим рахунком, використання кредитних коштів та користування відповідачкою кредитними картками підтверджено виписками з карткового рахунку  ОСОБА_1 (а.с.51-57,63-69).

Виписки по рахунках/карткам ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» є належними та допустимими доказами, що підтверджується Постановою Вищого Господарського суду України від 13.11.2014 у справі №908/4154/13 щодо надання банком кредитних коштів клієнту, отримання і використання таких коштів клієнтом, нарахування банком відсотків, комісії, пені, а також часткове погашення позичальником заборгованості за кредитним договором.
Відповідно до п. п. 5.1, 5.4, 5.5, 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління НБУ № 254 від 18.06.2006 інформація, що міститься в первинних документах, систематизується в регістрах синтетичного та аналітичного обліку. Регістри синтетичного та аналітичного обліку ведуться на паперових носіях або в електронній формі. Запис у регістрах аналітичного обліку здійснюється лише на підставі відповідного санкціонованого первинного документа (паперового або електронного). Особові рахунки є регістрами аналітичного обліку, що вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня. Форма особових рахунків затверджується банком самостійно залежно від можливостей програмного забезпечення. Виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

За приписами ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.
Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.
Зокрема, ч. 2 ст. 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).
Відповідно до вимог ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.
Частиною 5 ст.261 ЦК України передбачено, що за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Згідно з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові від 19 березня 2014 року у справі № 6-14цс14, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності (стаття 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (стаття 261 ЦК України ), а не закінченням строку дії договору.

Оскільки в заяві позичальника визначено періодичні щомісячні платежі для погашення кредиту, а також передбачено, що строк кредитного ліміту відповідає строку дії картки, враховуючи, що за матеріалами справи відповідачка отримала 4 платіжні картки, строк дії останньої - останній день травня 2017 року, строк повернення кредиту в повному обсязі настав 31 травня 2017 року.
Отже, звертаючись до суду з позовом 12.06.2019 року, банк не пропустив строк позовної давності, оскільки останній платіж на погашення заборгованості в сумі 500 грн було здійснено 17.02.2017 року (а.с.64/зворот).

Згідно з частиною першою статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
У статті 599 ЦК України визначено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.
Частиною першою статті 1048 ЦК України визначено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
В оцінці застосування наведених норм права Велика Палата Верховного Суду зробила висновок, викладений у постанові від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12 (провадження № 14-10цс18), згідно з яким право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Ураховуючи, що строк кредитування за договором - до 31 травня 2017 року, з позовом банк звернувся у червні 2019 року, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для стягнення заборгованості за тілом кредиту та відсотками, нарахованими банком після 31 травня 2017 року, що узгоджується із правовим висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 28.03.2018 року в справі № 444/9519/12.

Заява від 06.12.2007 року, яка підписана позичальницею, містить умови щодо чітко визначеної процентної ставки - 36 відсотків із розрахунку 360 днів на рік, інших умов щодо збільшення або зменшення відсоткової ставки за згодою сторін матеріали справи не містять.
Вказане узгоджується з позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною у постанові від 03.07.2019 року в справі №342/180/17.

Вирішуючи питання про розмір заборгованості, що підлягає стягненню, суд апеляційної інстанції бере до уваги додаткові пояснення, надані АТ КБ «ПРИВАТБАНК» до суду апеляційної інстанції щодо розрахунку заборгованості з урахуванням строку дії кредитної картки та узгодженої сторонами процентної ставки.

Вказані пояснення можуть бути прийняті апеляційним судом до уваги в цій справі як докази, передбачені ч. 3 ст. 367 ЦПК України, на виконання вимог ч. 5 ст. 12 ЦПК України з метою повного та всебічного апеляційного перегляду законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції у цій справі.

Виходячи із розрахунку АТ КБ «ПРИВАТБАНК» станом на закінчення дії договору 31.05.2017 заборгованість відповідача за тілом кредиту складала 6 366,07 грн, заборгованість по процентам за користування кредитом, із використанням узгодженої сторонами базової ставки 36% річних,- 10 266,39 грн (а.с.181-182).

За вказаних обставин, рішення суду першої інстанції відповідно до п.2,4 ч.1 ст.376 ЦПК України підлягає скасуванню з прийняттям постанови про часткове задоволення позовних вимог банку та стягнення з  ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованості за кредитним договором в сумі 16 633,04 грн , яка складається з: 6 366,07 грн - заборгованості за тілом кредиту; 10 266,39 грн - заборгованості за відсотками. Решта позовних вимог задоволенню не підлягає.

Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України АТ КБ «ПРИВАТБАНК» має право на компенсацію відповідачкою суми судового збору, сплаченого за подання позовної заяви, пропорційно до задоволених вимог в розмірі 261,26 грн, суми судового збору, сплаченого за подання апеляційної скарги, пропорційно до задоволених вимог в розмірі 391,88 грн., всього 653,14 грн (а.с.1, 123).

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» задовольнити частково.
Рішення Якимівського районного суду Запорізької області від 03 грудня 2019 року в цій справі скасувати та прийняти постанову наступного змісту.
Стягнути з  ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» заборгованість за кредитним договором №б/н від 06.12.2006 в сумі 16 633,04 грн (шістнадцять тисяч шістсот тридцять три гривні 04 копійки), яка складається з: 6 366,07 грн (шість тисяч триста шістдесят шість гривень 07 копійок) - заборгованості за тілом кредиту; 10 266,39 грн (десять тисяч двісті шістдесят шість гривень 39 копійок) - заборгованості за відсотками.
В задоволенні решти позовних вимог відмовити. 
Стягнути з  ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» сплачений судовий збір в розмірі 653,14 грн (шістсот п`ятдесят три гривні 14 копійок).
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови складено 26 лютого 2020 року.

Головуючий О.М. Кримська

Судді: А.В. Дашковська

І.В. Кочеткова