ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 640/6627/19                                                                                     Суддя першої інстанції: Смолій І.В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  19 лютого 2020 року                                                                                        м. Київ
          
          Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:
          судді-доповідача                       - Горяйнова  А.М.,
          суддів                                            - Кучми А.Ю. та Чаку Є.В.,  
розглянувши в порядку письмового провадження у м. Києві апеляційні скарги Міністерства юстиції України та Державного підприємства «Національні інформаційні системи» на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 01 липня 2019 року, яке ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження), у справі за адміністративним позовом приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України та Державного підприємства «Національні інформаційні системи», за участю третьої особи - Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Оперон», про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити дії, 

ВСТАНОВИЛА:

У квітні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, у якому, з урахуванням уточнень, просила: 
- визнати протиправним та скасувати наказ Міністерства юстиції України від 07 березня 2019 року № 695/5 «Про скасування рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень» в частині тимчасового блокування доступу приватному нотаріусу Київського міського нотаріального округу ОСОБА_1 до державного реєстру речових прав на нерухоме майно строком на 4 місяці (п. 3);
- визнати протиправним та скасувати наказ Міністерства юстиції України від 16 квітня 2019 року № 1216/5 «Про тимчасове блокування доступу державного реєстратора - приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_1 до державного реєстру речових прав на нерухоме майно» строком на 2 місяці; 
- зобов`язати ДП «Національні інформаційні системи» відновити доступ приватного нотаріусу Київського міського нотаріального округу ОСОБА_1 до державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 01 липня 2019 року вказаний адміністративний позов було задоволено. 
Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, відповідачі подали апеляційні скарги. 
Міністерство юстиції України просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нову постанову про відмову в задоволенні позову. Свої вимоги обґрунтовує тим, що суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права. Міністерство юстиції України вказує на те, що наказ від 07 березня 2019 року № 695/5 був винесений за результатами розгляду скарги ОСББ «Оперон». Скаржник вважає, що ОСББ «Оперон» належними документи підтвердив факт порушення його прав внаслідок вчинення позивачем реєстраційних дій щодо об`єкта нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_2 . Також Міністерство юстиції України  зазначає, що камеральна перевірка діяльності приватного нотаріусу Київського міського нотаріального округу ОСОБА_1 була призначена та проведена з дотриманням вимог закону, а встановлені за її наслідками порушення стали підставою для прийняття наказу від 16 квітня 2019 року № 1216/5.
У свою чергу ДП «Національні інформаційні системи» просить суд змінити рішення суду від 01 липня 2019 року в частині стягнення з підприємства судових витрат. ДП «Національні інформаційні системи» в апеляційній скарзі зазначає, що не є суб`єктом владних повноважень, у зв`язку з чим не може бути відповідачем в адміністративній справі за позовами фізичних та юридичних осіб. Скаржник просить врахувати, що не приймає власних управлінських рішень щодо позивача, а лише виконує доручення Міністерства юстиції України. 
Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу ОСОБА_1 подала відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначила, що суд першої інстанції прийняв законе і обґрунтоване рішення, а підстави для його зміни чи скасування відсутні. 
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України справа розглядається в порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами. 
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу Міністерства юстиції України залишити без задоволення, апеляційну скаргу Державного підприємства «Національні інформаційні системи» задовольнити, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 01 липня 2019 року - змінити в частині розподілу судових витрат, виходячи із наступного.
Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
У відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Судом першої інстанції встановлено та сторонами справи не заперечується, що приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу ОСОБА_1 (далі - приватний нотаріус ОСОБА_1) 27 серпня 2018 року прийняла рішення про державну реєстрацію права власності за ОСОБА_2 на нежилі приміщення (групи приміщень № 319) (в літ. В), загальною площею 1842,0 кв.м., що знаходяться за адресою: АДРЕСА_2 з відкриттям розділу, а також про державну реєстрацію іпотеки та заборони відчуження вказаного нерухомого майна. 
ОСББ «Оперон» 22 лютого 2019 року звернулося до Міністерства юстиції України зі скаргою на вказані реєстраційні дії. Також скаржник 27 лютого 2019 року подав доповнення до зазначеної скарги. 
Наказом Міністерства юстиції України від 07 березня 2019 року № 695/5 «Про скасування рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень» скаргу ОСББ «Оперон» було задоволено та скасовано рішення про державну реєстрації прав та їх обтяжень від 27 серпня 2018 року №№ 42706604, 42711114 та 42711277, тимчасово заблоковано доступ приватному нотаріусу ОСОБА_1 до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно строком на 4 (чотири) місяці. Виконання наказу в частині тимчасового блокування доступу до реєстру було покладено на ДП «Національні інформаційні системи». 
Також судом першої інстанції встановлено, що комісією Міністерства юстиції України було проведено камеральну перевірку у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державного реєстратора - приватного нотаріуса Немм О.М., за результатами якої складено довідку від 08 квітня 2019 року. 
На підставі вказаної довідки Міністерства юстиції України видало наказ від 16 квітня 2019 року № 1216/5, яким тимчасово заблоковано доступу державного реєстратора - приватного нотаріуса ОСОБА_1 до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно строком на 2 місяці. Виконання наказу було покладено на ДП «Національні інформаційні системи».
Не погоджуючись із наказами Міністерства юстиції України від 07 березня 2019 року № 695/5 та від 16 квітня 2019 року № 1216/5 в частині тимчасового блокування доступу до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, приватний нотаріус ОСОБА_1 звернулася до суду із адміністративним позовом. 
Приймаючи рішення про задоволення адміністративного позову приватного нотаріуса ОСОБА_1, суд першої інстанції виходив з того, що оскаржувані накази у частинах, що стосуються позивача, є протиправними. 
Щодо наказу від 07 березня 2019 року № 695/5 суд першої інстанції зазначив, що реєстрація права власності за ОСОБА_2 на нежилі приміщення (групи приміщень № 319) (в літ. В), загальною площею 1842,0 кв.м., за адресою: АДРЕСА_2 , та посвідчення договору іпотеки відбулось у відповідності до вимог законодавства. Суд першої інстанції встановив, що внаслідок прийняття позивачем оскаржених рішень не відбулося припинення права власності чи переходу права власності на майно ОСББ «Оперон» чи інших власників/співвласників майна або будь-якої іншої особи у вказаному будинку, не виникло зобов`язань, забезпечених власністю ОСББ «Оперон» та/або його членів, у зв`язку з чим скарга подана неналежною особою. Крім того ОСББ «Оперон» та його членами не надано документів про право власності на майно, яке було зареєстроване за ОСОБА_2 . Також суд першої інстанції зазначив, що чинним законодавством не передбачена можливості подання доповнень до скарги, а тому відповідач не повинен був розглядати скаргу від 27 лютого 2019 року як доповнення до скарги від 22 лютого 2019 року.
Підставою для визнання протиправним та скасування наказу від 16 квітня 2019 року № 1216/5 стало те, що він не містить посилання на порушення, які стали підставою для його прийняття. Також суд першої інстанції зазначив, що довідка від 08 квітня 2019 року, на підставі якої винесений оскаржуваний наказ, не містить дати проведення камеральної перевірки, документів чи відомостей з реєстрів, на підставі яких зроблено висновки про порушення позивачем законодавства. Крім того суд першої інстанції не встановив у діях приватного нотаріуса ОСОБА_1, описаних в довідці від 08 квітня 2019 року, порушень закону. 
Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення адміністративного позову приватного нотаріуса ОСОБА_1, оскільки він знайшов своє підтвердження під час апеляційного розгляду справи.
Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду від 01 липня 2019 року в частині визнання протиправним та скасування наказу Міністерства юстиції України від 07 березня 2019 року № 695/5 «Про скасування рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень» в частині тимчасового блокування доступу приватному нотаріусу ОСОБА_1 до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно строком на 4 місяці колегія суддів прийшла до таких висновків. 
Порядок оскарження рішень, дій або бездіяльності у сфері державної реєстрації прав визначений у ст. 37 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». 
У відповідності до ч. 1 ст. 37 вказаного Закону рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єкта державної реєстрації прав можуть бути оскаржені до Міністерства юстиції України, його територіальних органів або до суду.
Згідно з п. 2 ч. 6 ст. 37 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» за результатами розгляду скарги Міністерство юстиції України та його територіальні органи приймають мотивоване рішення про задоволення (повне чи часткове) скарги шляхом прийняття рішення про:
а) скасування рішення про державну реєстрацію прав, скасування рішення територіального органу Міністерства юстиції України, прийнятого за результатами розгляду скарги;
б) скасування рішення про зупинення державної реєстрації прав, про зупинення розгляду заяви або про відмову в державній реєстрації прав та проведення державної реєстрації прав;
в) виправлення помилки, допущеної державним реєстратором;
в1) усунення порушень, допущених державним реєстратором, з визначенням строків для виконання наказу;
г) тимчасове блокування доступу державного реєстратора до Державного реєстру прав;
ґ) анулювання доступу державного реєстратора до Державного реєстру прав;
д) підпункт «д» пункту 2 частини шостої статті 37 виключено
е) притягнення до дисциплінарної відповідальності посадової особи територіального органу Міністерства юстиції України;
є) направлення до Вищої кваліфікаційної комісії нотаріату при Міністерстві юстиції України подання щодо анулювання свідоцтва про право на зайняття нотаріальною діяльністю.
Відповідно до абз. 15 п. 2 ч. 6 ст. 37 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у рішенні Міністерства юстиції України чи його територіального органу за результатами розгляду скарги можуть визначатися декілька шляхів задоволення скарги.
За результатами розгляду скарги ОСББ «Оперон» Міністерство юстиції України наказом від 07 березня 2019 року № 695/5 визначило шляхи задоволення скарги, передбачені пп.пп. «а» та «г» п. 2 ч. 6 ст. 37 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», а саме:
-          скасувало рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 27 серпня 2018 року №№ 42706604, 42711114, 42711277;
-          тимчасово заблокувало приватному нотаріусу ОСОБА_1 до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно строком на 4 місяці. 
Враховуючи, що передумовою для використання кожного із зазначених шляхів задоволення скарги, у тому числі тимчасового заблокування доступу до реєстру, є встановлення порушення приватним нотаріусом вимог закону під час вчинення реєстраційних дій, для правильного вирішення справи належить перевірити законність рішень приватного нотаріуса ОСОБА_1 рішень від 27 серпня 2018 року №№ 42706604, 42711114, 42711277. 
Згідно з висновком комісії з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації від 05 березня 2019 року рішеннями приватного нотаріуса ОСОБА_1 рішень від 27 серпня 2018 року було здійснено:
-          № 42706604 - державну реєстрацію права власності на нежилі приміщення (групи приміщень № 319) в літері В, загальною площею 1842,0 кв.м за адресою: АДРЕСА_2 за ОСОБА_2 ;
-          № 42711114 - державну реєстрацію іпотеки на зазначене майно ОСОБА_2 ;
-          № 42711277 - державну реєстрацію заборони відчуження вказаного майна ОСОБА_2 . 
Рішення від 27 серпня 2018 року № 42706604 про державну реєстрацію права власності на нежилі приміщення було прийняте на підставі:
-                    свідоцтва про право власності серії САА № 854522, виданого 12 вересня 2007 року Головним управлінням комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації);
-                    інформаційної довідки НЖ-2018 № 1766, що видана 23 серпня 2018 року КП КМР «Київське міське бюро технічної інвентаризації», отримана на запит приватного нотаріуса ОСОБА_1 від 22 серпня 2018 року № 210/01-16, в порядку виконання абз. 1 п. 3 ч. 3 ст. 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»;
-          технічний паспорт на нежитлові приміщення, вбудовані в громадський виробничий) будинок, інвентаризаційна справа № 220818 складений 22 серпня 2018 року ТОВ «Бюро технічної інвентаризації оформлення землі та нерухомості» (кваліфікаційний сертифікат АЕ № 002889).
Висновок відповідача про незаконність рішення від 27 серпня 2018 року № 42706604 ґрунтується на тому, що свідоцтво про право власності серії САА № 854522 від 12 вересня 2007 року не є належним правовстановлюючим документом, адже на момент його складення передбачалась обов`язкова державна реєстрація права власності у бюро технічної інвентаризації згідно з Тимчасовим положенням про порядок державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно, що затверджене наказ Міністерства юстиції України від 07 лютого 2002 року № 7/5 (далі - Тимчасове положення). Разом з тим, згідно з інформаційною довідкою від 23 серпня 2018 року НЖ-2018 № 1766, що видана КП КМР «Київське міське бюро технічної інвентаризації», нежилі приміщення (групи приміщень № 319) в літері В, загальною площею 1842,0 кв.м за адресою: АДРЕСА_2 на праві власності не зареєстроване. 
Надаючи оцінку зазначеним доводам, колегія суддів враховує, що у відповідності до ч. 3 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації.
Згідно з п. 1.5 Тимчасового положення у редакції, чинній на час видачі свідоцтва про право власності серії САА № 854522 від 12 вересня 2007 року, обов`язковій реєстрації прав підлягає право власності на нерухоме майно фізичних та юридичних осіб, у тому числі іноземців та осіб без громадянства, іноземних юридичних осіб, міжнародних організацій, іноземних держав, а також територіальних громад в особі органів місцевого самоврядування та держави в особі органів, уповноважених управляти державним майном.
Отже, право власності ОСОБА_2 на час видачі свідоцтва про право власності серії САА № 854522 від 12 вересня 2007 року дійсно підлягало державній реєстрації. 
Особливості оформлення права власності на об`єкти нерухомого майна були визначені у розділі 6 Тимчасового положення. 
Згідно з пп. «а» п. 6.1 Тимчасового положення оформлення права власності на об`єкти нерухомого майна провадиться з видачею свідоцтва про право власності, зокрема, місцевими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування.
Відповідно до п. 6.3 Тимчасового положення свідоцтво про право власності містить таку інформацію: назву об`єкта нерухомого майна; місце видачі свідоцтва; дату видачі свідоцтва; назву органу, який видав свідоцтво; адресу (місцезнаходження) нерухомого майна; відомості про власника (власників); форму власності; вид і розмір часток спільної власності; дату прийняття рішення; прізвище, ім`я, по батькові керівника органу, який прийняв рішення; підпис керівника. Свідоцтво скріплюється печаткою органу, який видав зазначене свідоцтво.
Положеннями п. 2.1 Тимчасового положення передбачено, що для реєстрації виникнення, існування, припинення прав власності на нерухоме майно та оформлення прав власності на нерухоме майно до БТІ разом із заявою про реєстрацію прав власності подаються правовстановлювальні документи (додаток 1), їх копії (нотаріально засвідчені), а також інші документи, що визначені цим Положенням.
В додатку 1 визначений Перелік правовстановлювальних документів, на підставі яких проводиться реєстрація прав власності на об`єкти нерухомого майна. 
До таких документів, згідно з п. 6 Переліку, належать свідоцтва про право власності на об`єкти нерухомого майна, видані органами місцевого самоврядування та місцевими державними адміністраціями.
Зазначені норми права вказують на те, що свідоцтво про право власності серії САА № 854522 від 12 вересня 2007 року на час його видачі було визначене як один із документів, на підставі якого здійснюється державна реєстрація права власності.
Відповідно до п. 1.2 Тимчасового положення державна  реєстрація  прав  здійснювалася шляхом внесення відповідного запису до Реєстру прав власності на нерухоме майно.
Разом з тим, ОСОБА_2 не здійснив державну реєстрацію права власності на майно після видачі йому свідоцтва про право власності серії САА № 854522 від 12 вересня 2007 року.  
Підстави для державної реєстрації прав на час прийняття приватним нотаріусом ОСОБА_1 рішення від 27 серпня 2018 року № 42706604 були визначені у ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».
Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 27 вказаного Закону державна реєстрація права власності та інших речових прав, крім державної реєстрації права власності на об`єкт незавершеного будівництва, проводиться на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого до 1 січня 2013 року органом місцевого самоврядування або місцевою державною адміністрацією, чи його дубліката.
Здійснивши аналіз зазначених норм права у їх сукупності та взаємозв`язку, колегія суддів прийшла до висновку про те, що свідоцтво про право власності на нерухоме майно, видане органом місцевого самоврядування або місцевою державною адміністрацією, є підставою для проведення державної реєстрації права власності на нерухоме майно. 
Видачу свідоцтва про право власності місцевими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування було передбачено пп. «а» п. 6.1 Тимчасового положення, яке втратило чинність з 01 січня 2013 року. 
Разом з тим, відсутність державної реєстрації права власності до 01 січня 2013 року на підставі такого свідоцтва не має наслідком припинення його дії чи втрату ним статусу документа, на підставі якого проводиться державна реєстрація права власності. 
Як раніше зазначалося, можливість проведення державної реєстрації права власності на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого до 1 січня 2013 року органом місцевого самоврядування або місцевою державною адміністрацією, чи його дубліката була прямо передбачена п. 6 ч. 1 ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».
З огляду на викладене колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що приватний нотаріус ОСОБА_1 правомірно здійснила реєстрацію права власності ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого до 1 січня 2013 року.
Інші рішення від 27 серпня 2018 року - № 42711114 та № 42711277 були визнані незаконними виключно з тих підстав, що вони прийняті на основі рішення № 42706604. 
Відтак, висновки, які були зроблені комісією з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації та у подальшому були покладені в основу наказу Міністерства юстиції України від 07 березня 2019 року № 695/5 є необґрунтованими. 
Натомість доводи ОСББ «Оперон» про те, що свідоцтво про право власності серії САА № 854522 від 12 вересня 2007 року не видавалось Головним управлінням комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), комісією з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації - не перевірялися та у висновку від 05 березня 2019 року - не аналізувалися. 
Враховуючи, що доводи про порушення приватним нотаріусом ОСОБА_1 вимог Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» під час прийняття рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 27 серпня 2018 року №№ 42706604, 42711114, 42711277 не знайшли свого підтвердження, підстави для тимчасового блокування їй доступу до державного реєстру речових прав у відповідача були відсутні. 
Також колегія суддів враховує, що згідно з ч. 9 ст. 37 вказаного Закону порядок розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації прав, територіальних органів Міністерства юстиції України визначається Кабінетом Міністрів України.
Процедуру розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора визначає Порядок розгляду скарг у сфері державної реєстрації, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1128 (далі - Порядок).
Тимчасове блокування доступу державного реєстратора до Державного реєстру прав є одним із рішень, яке приймається у разі задоволення скарги на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора. 
Коло осіб, які мають право оскаржити рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, визнане в абз. 9 ч. 5 ст. 37 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Згідно вказаної норми права скарга на рішення про державну реєстрацію прав розглядається в порядку, визначеному цим Законом, виключно за умови, що вона подана особою, яка може підтвердити факт порушення її прав у результаті прийняття такого рішення.
Отже, обов`язковою передумовою для розгляду скарги та перевірки викладених у ній доводів є встановлення факту порушення прав скаржника внаслідок прийняття оскаржуваного рішення. 
Звертаючись до Міністерства юстиції України зі скаргою від 22 лютого 2019 року № 2/19, ОСББ «Оперон» вказувало на те, що воно створене з метою захисту інтересів власників житлових і нежитлових приміщень у будинку за адресою: м. Київ, вул. Володимирська, 51-53. 
Положеннями ч. 2 ст. 382 Цивільного кодексу України передбачено, що усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав.
Відповідно до ст. 1, ч. 4 ст. 4 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» об`єднання співвласників багатоквартирного будинку - юридична особа, створена власниками квартир та/або нежитлових приміщень багатоквартирного будинку для сприяння використанню їхнього власного майна та управління, утримання і використання спільного майна.
Основна діяльність об`єднання полягає у здійсненні функцій, що забезпечують реалізацію прав співвласників на володіння та користування спільним майном співвласників, належне утримання багатоквартирного будинку та прибудинкової території, сприяння співвласникам в отриманні житлово-комунальних та інших послуг належної якості за обґрунтованими цінами та виконання ними своїх зобов`язань, пов`язаних з діяльністю об`єднання. 
Згідно зі ст. 16 вказаного Закону об`єднання має право відповідно до законодавства та статуту об`єднання захищати права, представляти інтереси співвласників у судах, органах державної влади і органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах та організаціях незалежно від форми власності.
Разом з тим, до скарги від 22 лютого 2019 року № 2/19 та доповнень до скарги від 27 лютого 2019 року не були надані докази, які б підтверджували створення ОСББ «Оперон» саме власниками житлових і нежитлових приміщень у будинку за адресою: м. Київ, вул. Володимирська, 51-53. 
Крім того, суд першої інстанції вірно зазначив, що ОСББ «Оперон» не надано довіреності на представництво співвласників, чиї права були порушені оскаржуваними діями приватного нотаріуса ОСОБА_1 
Також суд першої інстанції вірно зазначив, що надання доповнень до скарги прямо не передбачено Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та Порядком. 
У відповідності до абз. 2 п. 7 Порядку у разі наявності у суб`єкта розгляду скарги інших скарг з питання, порушеного у скарзі, розгляд таких скарг по суті об`єднується та здійснюється у строки, які обраховуються з моменту реєстрації скарги, поданої раніше.
Колегія суддів встановила, що скарга ОСББ «Оперон» від 22 лютого 2019 року № 2/19 містила вимогу про скасування рішення про державну реєстрацію права власності від 27 серпня 2018 року № 42706604. Натомість у доповненнях до скарги від 27 лютого 2019 року № 5/19 заявник додатково заявив вимоги про скасування рішень про державну реєстрацію права власності від 27 серпня 2018 року №№ 42711114, 42711277. 
З огляду на викладене колегія суддів вважає обґрунтованим висновок про те, що відповідач не повинен був розглядати звернення від 27 лютого 2019 року № 5/19 саме як доповнення до скарги від 22 лютого 2019 року № 2/19.
Наведені обставини у своїй сукупності вказують на те, що суд першої інстанції прийняв законне і обґрунтоване рішення про визнання протиправним та скасування наказу Міністерства юстиції України від 07 березня 2019 року № 695/5 «Про скасування рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень» в частині тимчасового блокування доступу приватному нотаріусу ОСОБА_1 до державного реєстру речових прав на нерухоме майно строком на 4 місяці.
Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду від 01 липня 2019 року в частині визнання протиправним та скасування наказу Міністерства юстиції України від 16 квітня 2019 року № 1216/5 «Про тимчасове блокування доступу державного реєстратора - приватного нотаріуса ОСОБА_1 до державного реєстру речових прав на нерухоме майно» строком на 2 місяці колегія суддів прийшла до таких висновків. 
Окрему форму здійснення контролю у сфері державної реєстрації прав визначено у ст. 371 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».
У відповідності до ч. 1 ст. 371 вказаного Закону контроль у сфері державної реєстрації прав здійснюється Міністерством юстиції України, у тому числі шляхом моніторингу реєстраційних дій у Державному реєстрі прав з метою виявлення порушень порядку державної реєстрації прав державними реєстраторами, уповноваженими особами суб`єктів державної реєстрації прав.
За результатами моніторингу реєстраційних дій у Державному реєстрі прав у разі виявлення порушень порядку державної реєстрації прав державними реєстраторами, уповноваженими особами суб`єктів державної реєстрації прав Міністерство юстиції України проводить перевірки державних реєстраторів чи суб`єктів державної реєстрації прав.
У разі якщо в результаті проведеної перевірки державних реєстраторів чи суб`єктів державної реєстрації прав виявлено прийняття такими державними реєстраторами чи суб`єктами державної реєстрації прав рішень з порушенням законодавства, що має наслідком порушення прав та законних інтересів фізичних та/або юридичних осіб, Міністерство юстиції України вживає заходів до негайного повідомлення про це відповідних правоохоронних органів для вжиття необхідних заходів, а також заінтересованих осіб.
Згідно з ч. 4 Порядок здійснення контролю, проведення камеральних перевірок та критерії, за якими здійснюється моніторинг, визначаються Кабінетом Міністрів України.
На виконання вказаної норми права постановою Кабінету Міністрів України від 21 грудня 2016 року № 990 був затверджений Порядок здійснення контролю у сфері державної реєстрації був затверджений (далі - Порядок № 990).
З матеріалів справи вбачається, що відповідно до наказу Міністерства юстиції України від 12 грудня 2018 року № 4554/7 було проведено моніторинг реєстраційних дій у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, за результатами якого складено акт від 14 березня 2019 року. 
За результатами моніторингу були виявлені порушення вимог ст.ст. 10, 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», п.п. 12, 18 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127 (далі - Порядок № 1127) та п.п. 12, 13 Порядку ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 26 жовтня 2011 року № 1141 (далі - Порядок № 1141).
У зв`язку з цим наказом Міністерства юстиції України від 20 березня 2019 року № 974/7 було призначено камеральну перевірку у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державного реєстратора - приватного нотаріуса ОСОБА_1
У відповідності до п. 7 Порядку № 990 копія наказу Мін`юсту про проведення камеральної перевірки надсилається протягом трьох робочих днів з дня його прийняття разом із супровідним листом державному реєстратору та/або суб`єкту державної реєстрації.
Судом першої інстанції було встановлено, що в порушення вказаної норми права копія наказу від 20 березня 2019 року № 974/7 була направлена на адресу приватного нотаріуса ОСОБА_1 лише 28 березня 2019 року, тобто із порушенням встановленого строку. 
Заперечень щодо зазначеного висновку апеляційна скарга Міністерства юстиції України не містить. 
За підсумками перевірки було складено довідку за результатами проведення камеральної перевірки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державного реєстратора - приватного нотаріуса ОСОБА_1 від 08 квітня 2019 року.
З огляду на дату складення зазначеної довідки, суд першої інстанції прийшов до висновку про те, що перевірка здійснювалася протягом 18 днів, що не відповідає вимогам п. 6 Порядку № 990.   
Відповідно до абз. 2 п. 6 Порядку № 990 камеральна перевірка проводиться у строк, що не перевищує 14 робочих днів.
Разом з тим, з дня видачі наказу від 20 березня 2019 року № 974/7 до складення довідки за результатами проведення камеральної перевірки від 08 квітня 2019 року минуло саме 14 робочих днів, у зв`язку з чим висновок суду першої інстанції про перевищення терміну проведення камеральної перевірки є помилковим.
Вимоги до змісту довідки за результатами проведення камеральної перевірки викладені в п. 9 Порядку № 990, який передбачає, що у довідці про проведення камеральної перевірки зазначаються: дата проведення камеральної перевірки (число, місяць, рік); прізвище, ім`я та по батькові посадових осіб Мін`юсту, що проводили камеральну перевірку; підстава проведення камеральної перевірки; опис виявлених порушень порядку державної реєстрації (з посиланням на відповідні акти законодавства) із зазначенням підтвердних документів чи відомостей з реєстрів; пропозиції стосовно змісту рішення за результатами проведеної камеральної перевірки.
Дослідивши довідку за результатами проведення камеральної перевірки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державного реєстратора - приватного нотаріуса ОСОБА_1 від 08 квітня 2019 року, суд першої інстанції встановив, що вона не містить дати проведення камеральної перевірки, документів чи відомостей з реєстрів, на підставі яких зроблено висновки про порушення позивачем законодавства. Також у довідці не зазначено наявність додатків до неї, які підтверджують порушення.
Натомість колегія суддів встановила, що у довідці зазначена дата проведення камеральної перевірки, а саме - 08 квітня 2019 року. 
Однак, посилання на документи чи відомості з реєстрів, на підставі яких комісія зробила висновки про порушення приватним нотаріусом ОСОБА_1 вимог законодавства у довідці від 08 квітня 2019 року відсутні та до неї не додані. 
Виявлені під час камеральної перевірки порушення полягали в тому, що приватний нотаріус ОСОБА_1 приймала рішення за результатами розгляду заяв без пошуку відомостей у державному реєстрі прав, а також не додала до заяв та розділів Державного реєстру прав електронних документів, на підставі яких проведена державна реєстрація прав.
Судом першої інстанції було встановлено, що зазначені у довідці від 08 квітня 2019 року заяви (№№ 24041315 24041618, 24041990, 24042203, 24044574, 24044684, 24044869, 24044942, 24047137, 24047250, 24047385, 24047554) були зареєстровані приватним нотаріусом ОСОБА_1 як державним реєстратором одразу після вчинення нотаріальних дій. Відповідно, пошук відомостей у Державному реєстрі прав був здійснений під час вчинення нотаріальних дій і не виконувався повторно під час вчинення реєстраційних дій. 
Також суд першої інстанції врахував, що такі заяви стосувалися проведення державної реєстрації відступлення права вимоги за договорами іпотеки.
Згідно з листом Міністерства юстиції України від 18 червня 2018 року № 24342/11942-33-18/8.4.4 «Щодо деяких актуальних питань у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у разі наявності зареєстрованого обтяження права власності на нерухоме майно в Державному реєстрі прав, власнику заборонено вчиняти дії пов`язані з реалізацією ним своїх правомочностей щодо певного об`єкта нерухомого майна. У той же час щодо такого об`єкта нерухомого майна можуть існувати зареєстровані в Державному реєстрі прав інші речові права, похідні від права власності, чи обтяження речових прав, які можуть змінюватися або припинятися. При цьому такі дії можуть відбуватися не у результаті реалізації власником своїх правомочностей, а у результаті дій іншої сторони правочину, обтяжувача. За таких умов відсутні підстави для відмови у проведені державної реєстрації припинення іпотеки чи відступлення прав іпотекодержателем за іпотечним договором, оскільки обтяжується не іпотека, як речове право, а саме право власності. У той же час бажання сторін задовольнити вимоги кредитора в позасудовому порядку, є саме реалізацією власником своїх правомочностей щодо нерухомого майна, що за наявності зареєстрованого в Державному реєстрі прав обтяження права власності є підставою для відмови в проведенні державної реєстрації.
З огляду на зазначені роз`яснення Міністерства юстиції України суд першої інстанції прийшов до висновку про те, що навіть у разі, якщо пошуки відомостей не були би виконані, проведення реєстрації відступлення права вимоги за договорами іпотеки не призвело б до порушення прав будь-якої особи, що виключає вжиття до позивача заходів впливу.
У свою чергу відповідач в апеляційній скарзі зазначає, що здійснення пошуку відомостей у Державному реєстрі прав під час вчинення нотаріальної дії, не звільняє позивача від обов`язку вчиняти такі ж дії під час вчинення реєстраційної дії та приєднувати відповідні документи до реєстраційної справи. Щодо відсутності порушеного права внаслідок не приєднання відповідних документів до реєстраційних справ відповідач зазначає, що державний реєстратор зобов`язаний дотримуватися встановленого порядку вчинення реєстраційних дій. 
Щодо порушення вимог закону, яке полягало в тому, що до заяв та розділів Державного реєстру прав не додано електронних копій документів, на підставі яких проведена державна реєстрація прав, суд першої інстанції зазначив, що згідно електронні копії документів були виготовлені приватним нотаріусом ОСОБА_1 та приєднані до заяв з номерами 23350730, 20873179, 26015635, 22980228, 22075162, 22075484, 22075792, 22076319, 22077041, 22077318, 22096619, 21196369, 28445862, 26017437, 24868477, однак у подальшому були втрачені у зв`язку нестабільною роботою реєстру.
Зазначений висновок був зроблений судом першої інстанції на підставі оголошення, розміщеного на офіційному сайті ДП «Національні інформаційні системи», відповідно до якого 22 грудня 2017 року з 13-10 год. до 13-30 год. будуть проводитись регламентні роботи з технічного обслуговування обладнання, що забезпечує роботу Акредитованого центру сертифікації ключів органів юстиції України. У зв`язку з чим у вказаний період робота Єдиних та Державних реєстрів, створення та забезпечення функціонування яких належить до компетенції Міністерства юстиції України, може бути нестабільною. 
Міністерство юстиції України в апеляційній скарзі вказує на те, що позивач не була позбавлена можливості додавати електронні копії документів, на підставі яких вчинені реєстраційні дії, після відновлення стабільної роботи Державного реєстру прав. Крім того, реєстраційні дії за заявами, зазначеними у довідці від 08 квітня 2019 року, вчинялися також в інші дні, ніж зазначений в оголошенні про регламентні роботи з технічного обслуговування обладнання. 
Надаючи оцінку зазначеним доводам, колегія суддів враховує, що відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 371 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» за результатами проведення перевірок державних реєстраторів чи суб`єктів державної реєстрації прав Міністерство юстиції України у разі виявлення порушень порядку державної реєстрації прав державними реєстраторами, уповноваженими особами суб`єктів державної реєстрації прав приймає вмотивоване рішення, зокрема, про тимчасове блокування доступу державного реєстратора, уповноваженої особи суб`єкта державної реєстрації прав до Державного реєстру прав.
Аналогічні вимоги щодо прийняття саме вмотивованого рішення містяться також у п. 10 Порядку № 990.
Так, у відповідності до п. 10 Порядку № 990 за результатами проведеної камеральної перевірки Мін`юст на підставі довідки комісії приймає мотивоване рішення відповідно до Законів у формі наказу.
Дослідивши наказ Міністерства юстиції України від 16 квітня 2019 року № 1216/5. колегія суддів встановила, що він не містить викладу встановлених під час перевірки обставин та обґрунтування підстав прийняття рішення про тимчасове блокування доступу приватному нотаріусу ОСОБА_1 до державного реєстру речових прав на нерухоме майно строком на 2 місяці.
Разом з тим, у вказаному наказі зазначено, що він прийнятий на підставі довідки за результатами проведення камеральної перевірки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державного реєстратора - приватного нотаріуса ОСОБА_1 від 08 квітня 2019 року.
У свою чергу довідка від 08 квітня 2019 року містить висновки про те, що позивач під час розгляду заяв з номерами 23350730, 20873179, 26015635, 22980228, 22075162, 22075484, 22075792, 22076319, 22077041, 22077318, 22096619, 21196369, 28445862, 26017437, 24868477, 24041315 24041618, 24041990, 24042203, 24044574, 24044684, 24044869, 24044942, 24047137, 24047250, 24047385, 24047554 не були дотримані вимоги ст.ст. 10, 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», п.п. 12, 18 Порядок № 1127 та п.п. 12, 13 Порядок № 1141.
Колегія суддів звертає увагу на те, що ст.ст. 10, 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначають правовий статус державного реєстратора та проведення державної реєстрації прав. 
Порядок № 1141 протягом періоду, що був охоплений камеральною перевіркою, зазнавав змін, у тому числі шляхом викладення у новій редакції. 
У свою чергу довідка від 08 квітня 2019 року містить лише номери заяв (23350730, 20873179, 26015635, 22980228, 22075162, 22075484, 22075792, 22076319, 22077041, 22077318, 22096619, 21196369, 28445862, 26017437, 24868477, 24041315 24041618, 24041990, 24042203, 24044574, 24044684, 24044869, 24044942, 24047137, 24047250, 24047385, 24047554), щодо яких були встановлені порушення вимог Порядку № 1127 та Порядку № 1141.
Відомості щодо дат надходження до приватного нотаріуса ОСОБА_1 таких заяв у довідці від 08 квітня 2019 року не зазначені. 
Відтак, довідка про результати камеральної перевірки хоч і містить формальний опис виявлених порушень порядку державної реєстрації та посилання на відповідні акти законодавства, однак, з огляду на відсутність відомостей про дати надходження відповідних заяв та внесення протягом періоду, що перевірявся, змін до Порядку № 1141 шляхом його викладення у новій редакції, колегія суддів позбавлена можливості перевірити правильність застосування відповідачем відповідних актів законодавства щодо кожної з реєстраційних дій, які зазначені у довідці від 08 квітня 2019 року.
Як раніше зазначалося, в порушення вимог п. 9 Порядку № 990 документи чи відомості з реєстрів, які б підтверджували наявність виявлених порушень порядку державної реєстрації, у довідці про результати камеральної перевірки не зазначені та до неї не додані. 
Водночас колегія суддів вважає необхідним зазначити, що відповідно до п.п. 12, 13 Порядок № 1141 у редакції, що діяла до 22 червня 2018 року, під час проведення державної реєстрації прав державний реєстратор додатково здійснює пошук інших заяв про державну реєстрацію прав та їх обтяжень на те саме майно та рішень судів про заборону вчинення дій, пов`язаних з державною реєстрацією таких прав, у базі даних про реєстрацію заяв і запитів. Пошук заяв про державну реєстрацію прав та їх обтяжень у базі даних про реєстрацію заяв і запитів здійснюється за реєстраційним номером об`єкта нерухомого майна та ідентифікаторами, визначеними у підпунктах 2 і 3 пункту 11 цього Порядку.
Згідно з абз. 2 п. 12 Порядку № 1127 під час розгляду заяви та документів, поданих для державної реєстрації прав, державний реєстратор обов`язково використовує відомості з Реєстру прав власності на нерухоме майно, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна та Державного реєстру іпотек, які є архівною складовою частиною Державного реєстру прав, а також відомості з інших інформаційних систем, доступ до яких передбачено законодавством, у тому числі відомості з Державного земельного кадастру та Єдиного реєстру документів.
Зазначені норми права зобов`язували державного реєстратора здійснювати пошук відомостей у відповідних реєстрах. 
Суд першої інстанції встановив, що приватний нотаріус ОСОБА_1 здійснювала пошук відповідних відомостей під час вчинення нотаріальних дій, які безпосередньо перебували вчиненню реєстраційних дій. 
Відповідач, посилаючись на порушення вимог п.п. 12, 13 Порядок № 1141, п. 12 Порядку № 1127, вказує на те, що позивачем за результатами розгляду заяв не сформовано витяги з Державного реєстру прав. 
Разом з тим, зазначені норми права не зобов`язують державного реєстратора за результатами пошуку необхідних відомостей формувати витяги з Державного реєстру прав. У свою чергу неформування (нероздрукування) результатів пошуку відомостей у Державному реєстрі прав, не свідчить про те, що позивачем такий пошук фактично не здійснювався. 
Такий висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 10 січня 2020 року у справі № 640/1905/19.
Під час розгляду і вирішення апеляційної скарги Міністерства юстиції України колегія суддів також враховує правові висновки Верховного Суду, викладені постановах від 10 липня 2019 року у справі № 820/2849/17, від 15 серпня 2019 року у справі № 826/12480/17, від 10 січня 2020 року у справі № 640/1905/19, щодо оцінки обґрунтованості наказів про тимчасове блокування доступу державного реєстратора до державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
Верховний Суд у вказаних справах прийшов до висновку, що довідка за результатами проведення камеральної перевірки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державного реєстратора - приватного нотаріуса за своїм змістом і правовим визначенням має рекомендаційний характер та не є обов`язковою для прийняття Міністерством юстиції України наказу саме відповідно до сформульованої у ній пропозиції. Відсутність у наказі про тимчасове блокування доступу державного реєстратора до державного реєстру речових прав на нерухоме майно інформації про те, що відповідач здійснив дослідження чи перевірку фактів, викладених у довідці за результатами проведення камеральної перевірки, а також посилань на норми, які порушено, свідчить про те, що Міністерство юстиції України діяло всупереч принципу обґрунтованості рішення. Та обставина, що Міністерство юстиції України не навело мотиви застосування до державного реєстратора саме такої санкції як блокування доступу до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та саме на такий строк, свідчить про порушення принципу пропорційності.
Верховний Суд наголосив, що  ст. 371 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»  не визначає мінімальних та максимальних строків застосування заходу стягнення у вигляді блокування доступу державного реєстратора до Державного реєстру прав. Проте, застосування певного виду    стягнення повинно відповідати загальним принципам законності, справедливості, індивідуальності, пропорційності. Тому, визначаючи вид стягнення та встановлюючи позивачу строк обмеження у доступі до Державного реєстру прав, відповідач повинен був врахувати характер порушення, його систематичність, сукупність з іншими порушеннями, наявність/відсутність негативних наслідків з відображенням цих обставин у спірному наказі про застосування заходу стягнення.
Зазначені обставини у своїй сукупності вказують на те, що суд першої інстанції ухвалив законне і обгнутоване рішення про задоволення позовних вимог у частині визнання протиправним та скасування наказу Міністерства юстиції України від 16 квітня 2019 року № 1216/5 про тимчасове блокування доступу державного реєстратора до державного реєстру речових прав на нерухоме майно строком на 2 місяці.
Судом першої інстанції було стягнуто на користь приватного нотаріуса ОСОБА_1 пропорційно за рахунок бюджетних асигнувань Міністерства юстиції України та ДП «Національні інформаційні системи» судові витрати зі сплати судового збору в загальному розмірі 3067 грн 60 коп., по 1536 грн 80 коп. з кожного.
Не погоджуючись із рішенням суду від 01 липня 2019 року у частині задоволення вказаної позовної вимоги, ДП «Національні інформаційні системи» звернулося до суду з апеляційною скаргою, в якій просить змінити вказане рішення в частині покладення на нього судових витрат. 
Надаючи оцінку зазначеним доводам апеляційної скарги, колегія суддів враховує, що судом першої інстанції було задоволено позовну вимогу про зобов`язання ДП «Національні інформаційні системи» відновити доступ приватного нотаріусу ОСОБА_1 до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
Рішення суду від 01 липня 2019 року у зазначеній частині ДП «Національні інформаційні системи» не оскаржується. 
Відповідно до п. 2.3.1 статуту ДП «Національні інформаційні системи», копія якого була надана до суду першої інстанції разом з відзивом на позовну заяву від 13 травня 2019 року № 1915/03.3-13, предметом його діяльності є технічне та технологічне створення, запровадження, експлуатація програмно-експлуатаційних комплексів Єдиних та Державних реєстрів, держателем яких є Міністерство юстиції України. При цьому ДП «НАІС» діє на принципах госпрозрахунку, самофінансування та самоокупності і функціонує як самостійний суб`єкт господарювання, на нього не покладено обов`язки виконання функцій та повноважень щодо прийняття рішення про державну реєстрацію обтяжень рухомого майна.
Згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 14 липня 1999 року № 1272 «Деякі питання адміністрування Державних та Єдиних реєстрів, держателем яких є Міністерство юстиції України»    та наказом Міністерства юстиції України від 25 червня 2015 року № 1059/5 про «Деякі питання щодо визначення адміністратора Єдиних та Державних реєстрів, держателем яких є Міністерство юстиції України» ДП «Національні інформаційні системи» є адміністратором Єдиних та Державних реєстрів, створення та забезпечення функціонування яких належить до компетенції Міністерства юстиції України.
За змістом абз. 2 ч. 7 ст. 37 та ч. 3 ст. 371 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» технічний адміністратор Державного реєстру прав у день надходження рішень, зокрема про блокування доступу державного реєстратора до Державного реєстру прав, забезпечує їх негайне виконання.
Отже, ДП «Національні інформаційні системи» у межах спірних правовідносин не здійснює владних управлінських функцій у відношенні приватного нотаріуса ОСОБА_1, не є суб`єктом владних повноважень, а лише забезпечує виконання наказів, прийнятих Міністерством юстиції України.
Рішення суду хоч і покладає на ДП «Національні інформаційні системи» зобов`язання відновити доступ приватного нотаріусу ОСОБА_1 до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно спрямоване на забезпечення повного відновлення прав позивача, однак задоволення такої позовної вимоги спрямоване на забезпечення повного відновлення прав позивача і не пов`язане із встановленням незаконності дій такого підприємства.
Крім того, ч. 1 ст. 139 КАС України передбачає, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Враховуючи, що ДП «Національні інформаційні системи» у спірних правовідносинах не є суб`єктом владних повноважень, колегія суддів приходить до висновку про те, що стягнення із зазначеного підприємства судових витрат є необґрунтованим. 
Отже, доводи апеляційної скарги Міністерства юстиції України не спростовують висновки суду першої інстанції, викладені в рішенні від 01 липня 2019 року та не можуть бути підставою для його скасування. 
Натомість доводи апеляційної скарги ДП «Національні інформаційні системи» є законними і обґрунтованими та є підставою для зміни рішення суду першої інстанції у частині вирішення питання про розподіл судових витрат. 
За таких обставин колегія суддів приходить до висновку про те, що судові витрати підлягають стягнення на користь позивача виключно за рахунок бюджетних асигнувань Міністерства юстиції України.
Загальна сума судових витрат становить 3067 грн 60 коп., з яких 1536 грн 80 коп. були сплачені при подачі адміністративного позову та 1536 грн 80 коп. - при подачі заяви про збільшення розміру позовних вимог. 
З огляду на викладене колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу Міністерства юстиції України залишити без задоволення, апеляційну скаргу Державного підприємства «Національні інформаційні системи» задовольнити, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 01 липня 2019 року - змінити в частині розподілу судових витрат.
Керуючись ст.ст. 139, 242, 308, 311, 316, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів, -       
ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Міністерства юстиції України залишити без задоволення.
Апеляційну скаргу Державного підприємства «Національні інформаційні системи» - задовольнити. 
Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 01 липня 2019 року - змінити в частині розподілу судових витрат, виклавши абзац п`ятий його резолютивної частини таким чином: 
«Стягнути на користь приватного нотаріусу Київського міського нотаріального округу ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Міністерства юстиції України судові витрати зі сплати судового збору в загальному розмірі 3067 (три тисячі шістдесят сім) грн 60 (шістдесят) коп».
В іншій частині рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 01 липня 2019 року залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у випадках, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

          Суддя-доповідач                                                                      А.М. Горяйнов                                                                 

Судді                                                                                            А.Ю. Кучма    

                                                                                                    Є.В. Чаку