22-ц/804/175/20 
                                                                                263/17997/18 

П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

29 січня 2020 року                                                                                                           м. Маріуполь
                                                                                           
                                                                                      Єдиний унікальний номер 263/17997/18
                                                                                      Номер провадження 22-ц/804/175/20

Донецький апеляційний суд  у складі  колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ Кочегарової Л.М., Попової С.А., Ткаченко Т.Б.,
секретар судового засідання  Сидельнікова А.В.,

сторони : 

позивач - АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК»

відповідач - ОСОБА_1 

розглянув   апеляційну скаргу адвоката Білоуса Андрія Володимировича, якій діє в інтересах АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК», на заочне рішення Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 27 червня 2019 року, у складі судді Ковтуненка  В.О., 
в с т а н о в и в:

У грудні 2018 року АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» (далі АТ КБ «ПРИВАТБАНК»)  звернулося  до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення  боргу  кредитором спадкодавця.

В обґрунтування заявленого позову зазначено, що відповідно до договору  №MRC0GK04000120 від 13 липня 2005 року ОСОБА_2 отримав кредит у розмірі 19299,67 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 11,04 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 09 липня 2020 року. ІНФОРМАЦІЯ_1 позичальник ОСОБА_2 помер. Спадкоємцем, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, є ОСОБА_1 .  Оскільки боржник належним чином умови кредитного договору не виконував, станом на день смерті ОСОБА_2   утворилася заборгованість за кредитом  в сумі  59877,35 доларів США:  15206,94 доларів США - заборгованість за кредитом, 15358,68 доларів США - заборгованість за відсотками, 29311,73 доларів США - заборгованість з пені.   28 травня 2017 року  банк  направив  до Першої  маріупольської нотаріальної контори вимогу кредитора до спадкоємців боржника, а 20 серпня 2018 року лист-претензія була направлена позивачем безпосередньо ОСОБА_1 . Оскільки спадкоємець добровільно не виконав вимогу кредитора, просили стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитом  15206,94 доларів США, що становить  426 098,46 грн.
      Заочним рішенням Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 27 червня 2019 року   у задоволенні позовних вимог до ОСОБА_1 відмовлено.
Не погодившись з зазначеним рішенням адвокат Білоус А.В., якій діє в інтересах АТ КБ «ПРИВАТБАНК»,  подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду та задовольнити позовні вимоги, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права. Зокрема зазначається, що  позивачу про смерть боржника ОСОБА_2 стало відомо  в травні 2017 року і тому,  28 травня 2017 року  ним  було направлено претензію кредитора № 50713MRC0L037 до Першої Маріупольської державної нотаріальної контори; суд не врахував, що за кредитним договором в іпотеку був переданий будинок АДРЕСА_1 , належний спадкодавцю. Вартість будинку  становила 86 243 грн, що менше  заборгованості за кредитним договором  від 13 липня 2005 року;  ОСОБА_1   не спростувала  доводи позивача, щодо спільного проживання зі спадкодавцем ОСОБА_2 та фактичного прийняття спадщини після його смерті.
  Відзив на апеляційну скаргу, в порядку визначеному ст.360 ЦПК України, не подано.
         Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання апеляційного суду не з*явилася, про дату, час і місце розгляду справи повідомлена  належними чином; клопотання про відкладення розгляду справи не подала (а.с. 64,68,70,73-75,88,103,106,116).

         Відповідно до ч.2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Тому, з урахуванням вимог ст.ст.210,371 ЦПК України, справа розглянута у відсутності ОСОБА_1 .
  Заслухавши суддю-доповідача,  представника АТ КБ «ПРИВАТБАНК»  Наконечну А.В., дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню    з таких підстав.
        Відповідно до вимог ст.376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:
1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи;
2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;
3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;
4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
         Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.
Встановлено, що 13 липня 2005 року АТ КБ «ПРИВАТБАНК» уклав з ОСОБА_2 договір № MRC0GK04000120, відповідно до якого  боржник  отримав кредит у розмірі 19299,67 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 11,04 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 09 липня 2020 року. Факт виконання АТ КБ "ПРИВАТБАНК" умов кредитного договору підтверджується матеріалами справи. 
Цього ж дня між сторонами кредитного договору був укладений договір іпотеки, за умовами якого ОСОБА_2 передав в іпотеку банку будинок АДРЕСА_1 , що належав іпотекодавцю на підставі  договору купівлі-продажу від  12 липня 2005 року. Вартість предмета іпотеки становила  86 243 грн.
Відповідно до копії витягу про реєстрацію в Державному реєстрі іпотек - іпотекодержателем, об`єкту обтяження, а саме: домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 є  АТ КБ «ПРИВАТБАНК», МФ, 23116107, місто Маріуполь, пр. Миру (колишня назва Леніна) будинок 19а.

У забезпечення виконання кредитного договору 13 липня 2005 року між ОСОБА_2 та АТ КБ «ПРИВАТБАНК» був укладений договір застави майнових прав, за яким банк набував право  звернення вимоги на заставлене майно - будинок АДРЕСА_1 .
Відповідно до копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 від 14 березня 2016 року ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . 
28 травня 2017 року позивачем направлено претензію кредитора № 50713MRC0L037 до Першої маріупольської державної нотаріальної контори.
Згідно з інформації Першої маріупольської держаної нотаріальної контори №1534/01-16 від 07 червня 2017 року по перевіреним відомостям, що містить архів відповідної нотаріальної контори, спадкова справа до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 , станом на 07 червня 2017 року,  не заводилася, спадкоємці померлого до відповідної нотаріальної контори не зверталися. 
20 серпня 2018 року АТ КБ «ПРИВАТБАНК» до відповідача ОСОБА_1 , яка зареєстрована в  будинку АДРЕСА_1 з 02 грудня 2008 року,  було направлено лист-претензію № 50713 MRC0L037, згідно якого позивач пред`явив свої вимоги до спадкоємця  на суму 62 279,17 доларів США.
Відмовляючи АТ КБ «ПРИВАТБАНК» у позові до ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що сам факт   реєстрації місця  проживання ОСОБА_1 зі спадкодавцем на час відкриття спадщина не є належним  та допустимим доказом того, що саме вона є спадкоємцем та прийняла після померлого спадщину;  доказів постійного проживання відповідача зі спадкодавцем не надано;  не надано належних доказів обсягу та вартості майна, отриманого  спадкоємцем у спадщину. Оскільки  позивачу про смерть боржника стало відомо у травні 2017 року, а з  позовом  до ОСОБА_1 банк звернувся тільки 27 грудня 2018 року, заявник вважається таким, що пропустив  шестимісячний строк пред`явлення вимоги, передбачений ст.1281 ЦК України,  що позбавляє кредитора права  вимоги до спадкоємців.
З висновками суду першої інстанції погодитися не можна.
        При вирішенні спорів про стягнення заборгованості за вимогами кредитора до спадкоємців боржника, судам для правильного вирішення справи необхідно встановлювати такі обставини:
- чи пред`явлено вимогу кредитором спадкодавця до спадкоємців боржника у строки, визначені частинами другою та третьою статті 1282 ЦК України, оскільки у разі пропуску таких строків, на підставі частини четвертої статті 1281 ЦК України кредитор позбавляється права вимоги;
- коло спадкоємців, які прийняли спадщину;
- при дотриманні кредитором строків, визначених статтею 1282 ЦК України, та правильному визначенні кола спадкоємців, які залучені до участі у справі як відповідачі, суд встановлює дійсний розмір вимог кредитора (перевіряє розрахунок заборгованості станом на день смерті боржника, який є днем відкриття спадщини);
- при доведеності та обґрунтованості вимог кредитора боржника, суду належить встановити обсяг спадкового майна та його вартість, визначивши тим самим межі відповідальності спадкоємця (спадкоємців) за боргами спадкодавця відповідно до частини першої статті 1282 ЦК України.

       Згідно з нормою статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав і обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).  
      Статтею 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
       Зі смертю позичальника зобов`язання з повернення кредиту включаються до складу спадщини, строки пред`явлення кредитодавцем вимог до спадкоємців позичальника, а також порядок задоволення цих вимог регламентуються статтями 1281 і 1282 ЦК України.
       Згідно представленого позивачем розрахунку  за кредитним договором від  13 липня 2005 року,  заборгованість ОСОБА_2 на день його смерті за тілом кредиту становила  15206,94 долари США або  426098,46 грн.(а.с.5-15).
       У разі смерті фізичної особи, боржника за зобов`язанням у правовідносинах, що допускають правонаступництво у порядку спадкування, обов`язки померлої особи (боржника) за загальним правилом переходять до іншої особи її спадкоємця, тобто відбувається передбачена законом заміна боржника у зобов`язанні, який несе відповідальність у межах вартості майна, одержаного у спадщину.
        Таким чином, правовідносини, що виникли між банком та боржником (який помер), після його смерті трансформуються у зобов`язальні правовідносини, що виникли між кредитодавцем та спадкоємцями боржника і вирішуються у порядку положень статті 1282 ЦК України.
       Часом відкриття спадщини є день смерті особи, або день, з якого вона оголошується померлою (частина друга статті 1220 ЦК України).
       Згідно із статтею 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен зі спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора вони зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями і кредитором не встановлено інше.  
        При цьому, стаття 1281 ЦК України, в редакції, що діяла на час смерті  спадкодавця, визначала, що спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги.  Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги.  Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги. Кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги. 
Як вбачається зі справи, обґрунтовуючи свої вимоги до ОСОБА_1 ,  позивач посилався на те, що  банку   про смерть боржника ОСОБА_2 стало відомо у травні 2018 року і одразу після цього банк направив  претензію кредитора  до спадкоємців боржника  до   Першої маріупольської державної нотаріальної контори  з повідомленням про  свої вимоги на суму 62281,97 доларів США (а.с.26).

Висновки суду першої інстанції про те, що банк пропустив передбачені ст.1281 ЦК України строки для пред`явлення  вимог до спадкоємців боржника, оскільки лист - претензія ОСОБА_1 була направлена  20 серпня 2018 року, є помилковими,  зважаючи на те, що  вимога до спадкоємця подана протягом шести місяців з дня коли кредитор дізнався про відкриття спадщини, що відповідає положенням ч.2 ст.1281 ЦК України.
Іншого ні суду першої інстанції, ні апеляційному суд відповідач не представила.
       Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (частина перша статті 1268 ЦК України).
       Дії, які свідчать про прийняття спадщини спадкоємцем спадщини визначені у частинах 3, 4 статті 1268, статті 1269 ЦК України.
       Так, згідно з частиною третьою статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.
        За змістом зазначених норм прийняття особою спадщини обумовлюється або постійним проживанням спадкоємця із спадкодавцем на час відкриття спадщини, або, в разі відсутності наведених вище обставин - поданням до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини у визначений    ч. 1 ст. 1270 ЦК України строк.
Ухвалюючи рішення про відмову  АТ КБ «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 , суд зазначив, що  позивач не надав доказів, які вказують на те, що відповідач  є спадкоємцем  боржника ОСОБА_2 .
Однак з цими доводами погодитися не можна.
       За вимогами ст. 12 ЦПК України  цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.  Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

          У відповідності з  вимогами ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами:1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів;3) показаннями свідків.
  
         Відповідно ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.  Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

         За вимогами ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Дослідивши представлені позивачем докази щодо вимог до ОСОБА_1 , а саме,  копії паспортів  ОСОБА_2 ,  ІНФОРМАЦІЯ_2 ,  та ОСОБА_1 ,  ІНФОРМАЦІЯ_3 , колегія суддів дійшла висновку, що  вимоги до ОСОБА_1 є обгрунтованими, оскільки  ці особи  разом були зареєстровані у АДРЕСА_2   з 16 січня 2002 року, одночасно знялися з обліку за вказаною адресою  18 грудня 2007 року, а потім протягом 2008 року зареєструвалися в будинку АДРЕСА_1 , де відповідач ОСОБА_1 залишається зареєстрованою до теперішнього часу.
При цьому відповідач ОСОБА_1 , достовірно знаючи про заявлені до неї вимоги,  про що свідчать отримані нею повідомленні про розгляд справи у суді апеляційної інстанції, не спростувала    тверджень позивача, що саме  вона є спадкоємцем ОСОБА_2 (а.с.73-75).
        За змістом ст. 1296 ЦК України отримання спадкоємцем, який прийняв спадщину, свідоцтва про право на спадщину відповідно до ст. 1296 ЦК України є правом, а не обов`язком спадкоємця. Відсутність у спадкоємця свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.
         Не вбачаючи підстав для стягнення з ОСОБА_1 грошових коштів на користь банку суд  також виходив з того, що за повідомленням Першої маріупольської державної нотаріальної контори  спадщина після смерті ОСОБА_2 не відкривалася і з заявою про прийняття спадщини ніхто до нотаріальної контори не звертався.
      Чинне законодавство розмежовує поняття прийняття спадщини (глава 87 ЦК України "Здійснення права на спадкування") та оформлення спадщини (глава 89 ЦК України "Оформлення права на спадщину).
       Відповідно до частини першої статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.
        Разом з тим, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п`ята статті 1268 ЦК України).
        Частиною першою статті 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.
      Однак, відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (частина третя статті 1296 ЦК України).
       Таким чином, спадкові права є майновим об`єктом цивільного права, оскільки вони надають спадкоємцям можливість успадкувати майно (прийняти спадщину), але право розпорядження нею виникає після оформлення успадкованого права власності у встановленому законом порядку.
         Згідно із ст. 1299 ЦК України якщо у складі спадщини, яку прийняв спадкоємець, є нерухоме майно, спадкоємець зобов`язаний зареєструвати  право на спадщину в органах, які здійснюють державну реєстрацію нерухомого майна (ст. 182 цього Кодексу).
          Якщо спадкоємець прийняв спадщину стосовно нерухомого майна, але зволікає з виконанням обов`язку, передбаченого ст. 1297 ЦК України, зокрема з метою ухилення від погашення боргів спадкодавця, кредитор має право звернутися до нього з вимогою про погашення заборгованості спадкодавця, розмір якої може бути визначений за правилами ст. 625 цього Кодексу. 
Той факт, що відповідач  ОСОБА_1 не звернулася до нотаріальної контори та не отримала свідоцтво про право на спадщину за законом  не звільняє  ОСОБА_1 від відповідальності перед банком  і, на думку апеляційного суду, свідчить лише про те, що ОСОБА_1 не бажає   брати на себе зобов`язання, як спадкоємець,  за  невиконання  боржником кредитного договору, строк виконання якого на час розгляду справи не закінчився, оскільки договір було укладено   до  09 липня 2020 року (а.с.16).
       Зі справи вбачається, що згідно договору іпотеки від 22 серпня 2005 року, ОСОБА_2 у забезпечення виконання кредитного договору, передав  в іпотеку  АТ КБ «ПРИВАТБАНК»  жилий  будинок АДРЕСА_1 , що належав йому на праві власності на підставі  договору купівлі-продажу від 12 липня 2005 року.  У відповідності з п.10 договору,  сторони визначили, що вартість предмета іпотеки становить 86 243 грн (а.с.18).
        Зміст  позовної заяви  АТ КБ «ПРИВАТБАНК» свідчить, що на час  смерті боржника ОСОБА_2 - 13 березня 2016 року,  його заборгованість за кредитним договором від 13 липня 2005 року, по тілу кредиту становила 15 206,94  доларів США, що становило 426098,46 грн і саме на цю суму заявлені вимоги банка до ОСОБА_1 .
       Однак за положеннями ст.1282 ЦК України,  спадкоємці зобов*язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину.
       Оскільки ОСОБА_1   не  представила інших доказів  щодо вартості спадкового  майна, то вимоги АТ КБ «ПРИВАТБАНК» про стягнення заборгованості зі спадкоємця боржника підлягають задоволенню  частково  -  тільки в межах вартості спадкового майна, а саме, на суму   86 243 грн.
       Враховуючи принцип змагальності цивільного процесу, який   закріплений у  ст.12 ЦПК України  та передбачає, що кожна сторона повинна довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, доводити обсяг спадкового майна та його вартість повинен спадкоємець, який заперечує проти вимог кредитора спадкодавця, оскільки відповідальність спадкоємця за зобов`язаннями спадкодавця обмежена вартістю успадкованого майна.
        Тому висновок  суду першої інстанції    про відмову в позові з тих підстав, що позивачем не надано доказів, які підтверджують яке саме майно одержано спадкоємцями у спадщину та яка вартість цього майна, суперечать вимогам процесуального закону, оскільки суд безпідставно поклав  обов`язок доказування наведених обставин на сторону позивача. Вартість майна зазначається у правовстановлюючих документах і у разі, якщо відповідач  її оспорює, то саме він повинен  іншу вартість майна довести.
        Таким чином, з урахуванням норм матеріального права та представлених доказів колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції про відмову АТ КБ «ПРИВАТБАНК» у позові до ОСОБА_1 про стягнення боргу кредитором спадкодавця  підлягає скасуванню з частковим задоволенням   позовних вимог банку на суму 86243 грн, що становить вартість спадкового майна, отриманого відповідачем після смерті ОСОБА_2 , померлого  ІНФОРМАЦІЯ_1 .
        Згідно з підпунктами «б», «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України суд  апеляційної інстанції має вирішити питання щодо нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку із розглядом справи у суді першої інстанції та апеляційної інстанції, у разі скасування рішення та ухвалення нового рішення або зміни рішення; щодо розподілу судових витрат, понесених у зв`язку із переглядом справи у суді касаційної інстанції.
        Відповідно до частини другої статті 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові на позивача.

       Враховуючи те, що  апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, рішення суду першої інстанції   скасуванню в частині відмови у позові  до спадкоємця  ОСОБА_1   про стягнення заборгованості за кредитним договором,   з частковим задоволенням позовних вимог АТ КБ «ПРИВАТБАНК» в розмірі 86 243 грн, понесені позивачем  витрати по розгляду справи та перегляду судового рішення, підлягають частковому відшкодуванню.
        При подачі позову  на суму 426 098,46 грн  АТ КБ «ПРИВАТБАНК»     оплатило судовий збір в розмірі  6391,48 грн, а при подачі апеляційної скарги - 9587,22 грн (а.с.36,51). 
       Зважаючи на часткове задоволення  апеляційним судом  позовних вимог  банку   в розмірі 20,20% (86243х100%:426098,46), відшкодуванню позивачу підлягають витрати  в розмірі 1291,08 грн  -  у зв`язку з розглядом справи у суді  першої інстанції (6391,48х20,20%:100%),   та 1936,62 (9587х20,20%:100%) грн - у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
Керуючись п.2 ч.1 ст.374, ст.376 ЦПК України, 
п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу адвоката Білоуса Андрія Володимировича, якій діє в інтересах АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК», задовольнити.
Заочне рішення Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 27 червня 2019 року скасувати.
Позов АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» задовольнити частково.
       Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , проживає АДРЕСА_1 , реєстраційний номер  облікової картки платника податків  НОМЕР_2 ) на користь АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» (ЄДРПОУ 14360570)  заборгованість за кредитним договором № MRC0GK04000120  від  13 липня 2005 року в розмірі  86 243  (вісімдесят шість  тисяч двісті сорок три) грн. та у відшкодування судового збору  1291,08  грн - у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції.

     Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , проживає АДРЕСА_1 , реєстраційний номер  облікової картки платника податків  НОМЕР_2 ) на користь АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» (ЄДРПОУ 14360570)  у відшкодування судового збору  1936,62 грн - у зв`язку з  переглядом  справи у суді    апеляційної інстанції.
Постанова суду апеляційної інстанції  набирає законної сили з дня  прийняття  і може бути оскаржена  у касаційному порядку протягом тридцяти  днів  з  дня  складення повного судового рішення. Касаційна скарга подається безпосередньо до суду касаційної інстанції.
Дата складення повного судового рішення      31 січня      2020 року.
Судді:                                                                                                                   Л.М. Кочегарова 

                                                                                                                            С.А. Попова

                                                                                                                            Т.Б. Ткаченко